KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 20. N:0 6. 53 



Erio-eron uniflorus, Taraxacum officinale, Cardaraine pratensis, Ranunculus nivalis, Alsine 

 Rossii, Poa abbreviata, Festuca brevifolia, Carex nardina och Cystopteris fragilis såsom 

 mera sällsynta torde böra utgå för att erhålla den mera spridda delen af Spetsbergens 

 vegetation, hvilken sålunda skulle komma att utgöras af följande 65 arter: 



1. 



Taraxacum phyraatocarpum. 



3. 



Uraba VVahleubergii. 



1. 



Poa pratensis. 



2. 



Pedicularis hirsuta. 



3. 



» altaiea. 



1. 



» alpina. 



2. 



Andromeda tetragona. 



1. 



» uivalis. 



3. 



» flexuosa. 



2. 



Potentilla pulchella. 



1. 



» corymbosa. 



3. 



» stricta. 



3. 



" fragifortnis. 



3. 



CocUearia feneatrata. 



2. 



Glyceria angustata. 



3. 



Dryas octopetala. 



• 3. 



Papaver nudicaule. 



2. 



" vilfoidea. 



1. 



Saxifraga hieraciifolia. 



1. 



Ranunculus hyperboreus. 



1. 



» Vahliana. 



3. 



'> uivalis. 



2. 



" pygmaeus. 



3. 



Catabrosa algida. 



1. 



" stellaris f. comosa. 



3. 



» sulphureus. 



2. 



Dupontia Fisheri. 



3. 



oppositifolia. 



3. 



Silene acaulis. 



2. 



Trisetum subspicatum. 



1. 



" flagellaris. 



1. 



Wahlbergella apetala. 



2. 



Aira alpina. 



2. 



" Hirculus. 



3. 



Stellaria longipes. 



2. 



Alopecurus alpinas. 



1. 



" aizoides. 



1. 



» huniifusa. 



2. 



Carex misandra. 



3. 



" cerniia. 



3. 



Cerastium alpinum. 



1. 



» rupestris. 



2. 



" rivularis. 



2. 



Alsine biflora. 



3. 



Eriophorum Scheuclizeri 



3. 



" decipiens f. caespitosa. 



3. 



» rubella. 



3. 



Luzula arcuata confusa. 



1. 



Chrysosplenium alteruifoliam. 



1. 



Sagina nivalis. 



2. 



" arctica. 



3. 



Cardaimne bellidifolia. 



3. 



Polygonum viviparum. 



2. 



Juncus biglurais. 



1. 



Braya alpina f. glabella. 



3. 



Oxyria digyna. 



1. 



Lycopodium Selago. 



3. 



Draba alpina. 



3. 



Salix polaris. 



1. 



Equisetura arvense. 



2. 



" oblongata. 



2. 



Festuca rubra. 



1. 



" variegatum. 



2. 



" hirta. 



1. 



» ovina. 







I denna lista äro mycket allmänna ai-ter utmärkta med 3, temligen allmänna 

 med 2, ej allmänna, men dock spridda med 1. Då uppfattningen i dessa hänseenden 

 kan vara temligen subjektiv, är det tydligt att inkonseqvenser äro oundvikliga. Dock 

 torde i det stora hela denna förteckninsj kunna lemna en sanska god öfversifft öfver 

 de allmänna arternas relativa yranighet på Spetsbergen. Anmärkningsvärdt är onekligen, 

 att endast 25 af landets 123 arter äro fullt allmänna. Dessa kunna sägas bilda sjelfva 

 grundstommen af dess vegetation. 



Ville man efter ståndorternas beskaffenhet indela de Spetsbergska kärlväxterna, 

 vore det icke svårt att skilja mellan trcnne kategoriei', nemligen egentliga strandväxter, 

 kärrväxter och sluttningarnes växter. Men de flesta af dessa senare förekomma 

 ej blott på sluttningarne, utan derjemte på terrasser och den lägre jemna marken mellan 

 bergen och stranden, och man skulle sålunda äfven kunna tala om låglandsväxter, 

 fastän dessa strängt taget (kanske dock på ett par arter när) icke bilda någon grupp 

 för sig. Att för Spetsbergen tillämpa K-jellmans indelning af vä.xtligheten på Sibiriens 

 nordkust torde ej vara lämpligt på grund deraf, att »rutmarken» på Spetsbergen ej är 

 fullt utbildad, ehuru den delvis motsvaras af hvad jag här kallar lågland. Sluttnin- 

 garne motsvara åter Kjellmans »blomstermark», men detta endast till en del, ty stora 

 sträckor af dem äro här allt för rika på mossor och fattiga på högre växter för att 

 fullt passa in på den beskrifning, som lemnats öfver »blomstcrmarken». Enstaka ställen 

 på sluttningarne, der mosstäcket ej är så öfvervägande, der marken är mera lucker, 

 och der solen kan verka i högsta grad, torde dock lika väl som på Novaja Semlja och 



