54 A. G. NATHORST, SPETSBERGENS KÄELVÄXTER. 



i Nordsibirien göra skäl för benämningen »blomstermark». Jag skall nu något närmare 

 söka redogöra för vegetationens vanliga utseende på dessa olika ståndorter ^). 



Någon egentlig sandig strandmark, lämplig för äkta strandväxter har på Spets- 

 bergen vanligtvis ingen stor utbredning, ehuru den der och hvar är till finnandes. I 

 Isfjorden har man en sådan på vestra sidan af Kolbay och vid fjordens botten, på den 

 låga udden som bildar skydd för hamnen i Adventbay, på några ställen i Tempelbay 

 och bottnen af Sassenbay, vid rendalen vid Sauriehook, på åtskilliga ställen vid Dickson- 

 bay, östra sidan af Ekmanbay m. fl. Ren sand finner man här dock ingenstädes, utan 

 utgöres marken af små stenflisor af skiffer, kalk, sandsteji etc. Och derjemte är sådan 

 mark icke särdeles torr, ej långt från stranden träffar man vanligen grunda vatten- 

 samlingar, och strandmarken öfvergår omärkligt till kärrmarken eller låglandsmarken, 

 der ej en terrass eller klippvägg med ens afbryter densamma. Också äro de egentliga 

 strandväxterna helt få; i första rummet må af dem nämnas Mertensia maritima, hvilken 

 vid Adventbay är någorlunda ymnig, den växer der i låga tufvor. Större exemplar iakt- 

 togos vid ren dalen vid Sauriehook och af G. De Geer vid Kap Waern. Växten är icke 

 funnen utom Isfjorden, blommar och sätter frukt. I sällskap med Mertensia växer vid 

 Adventbay på strandgruset Halianthus peploides i temligen stora tufvor, den blommar 

 och sätter frukt, men är lågväxt. 



Djdika grusiga lokaler tyckas äfven föredragas af Carex glareosa och kanske 

 äfven af C. ursina. Koenigia trifves ofta på liknande mark, såvida der finnas gamla 

 lemningar af uppkastade laminarior; i sällskap men densamma växer då ofta Sagina 

 nivalis. För öfrigt träffas på denna jordmån en mängd af låglandets och sluttnin- 

 garnes arter, framförallt de kosmopolitiska Saxifraga oppositifolia, Cerastium, Papaver 

 och Oxyria; vidare Potentilla pulchella i hopdragna tufvor, Luzula arcuata confusa, 

 några gräs, såsom former af Glyceria angustata, kanske äfven Foa flexuosa och Festuca 

 ovina, men de äro alla vanligen hopdragna och förkrympta, eller åtminstone ej så 

 luxurierande som på de normala ståndorterna. 



När strandmarken är mera fuktig hyser den några andra strandväxter, såsom 

 Stellaria humifusa och Carex ursina, båda bildande platta tufvor, till dessa sälla sig 

 vidare Carex glareosa och sällsynt C. incurva; på denna mark finnas äfven ofta Gly- 

 ceria angustata, Aira alpina, Alopecurus alpinus, Catabrosa algida och någon gäng 

 C. concinna. Vidare Saxifraga rivularis, S. flagellaris och stundom Ranunculus pyg- 

 maeus samt Chrysosplenium, ehuru den senare dock helst trifves vid rinnande vatten. 

 Derjemte äfven här flere af de växter, som egentligen tillhöra sluttningarne eller låg- 

 landet. Ar denna mark mera fuktig, på öfvergång till små stagnerande grunda vatten- 

 samlingar — endast ett par tum djupa — , hj^ser den vanligen Glyceria vilfoidea och 

 ofta äfven Carex salina, båda af en rödgul färg och i allmänhet växande flere till- 

 sammans, den senare i ytterlig grad förkrympt. Når fuktigheten derhän, att verkligen 

 en stagnerande vattensamling uppstår, infinner sig nästan alltid Dupontia Fisheri, van- 



') Det torde böra iinraärkas, att denna skildring först är skrifven efter hemkomsten ocli icke på Spets- 

 bergen, livilket onekligen är en olägenhet, enär minnet och knapphändiga anteckningar dock aldrig blifva 

 fnllt tillräckliga. Jeniför i öfrigt A. G. Nathorst, Om vegetationen på Spetsbergens vestkust. Botaniska 

 Notiser 1871. 



