KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 20. N:0 6. 59 



ganska rik, ehuru den märkbart aftager utåt låglandet. På detta äro flere växter nästan 

 alltid mera hopdragna till tufvor samt uppträda icke med så luxurierande former som 

 på sluttningarne. För öfrigt förekomma naturligtvis en mängd afvikelser från de 

 nu skildrade förhållandena, hvilka ej heller hafva andra anspråk än att framställa 

 en ungefärlig bild af vegetationens förekomstsätt på sluttningarne. Likaså är den 

 skildring jag nu skall söka lemna öfver denna växtlighet, hufvudsakligen afsedd att 

 tjena såsom exempel på dess utseende på några af de rikare trakterna i Isfjorden. 

 Dessförinnan torde dock böra påpekas några förhållanden, som i sin mån till ej 

 oansenlig grad äro egnade att befrämja densamma, nemligen förekomsten af sådana 

 bergarter som gips och fosforit samt isynnerhet den gödning, som från sjöfåglarne 

 kommer vegetationen till godo. Ty utom de egentliga fågelfjellen bebos de flesta 

 bergen kring Tempelbay och Klaas Billen Bay jemte Sauriehook och Kapitolium af en 

 ganska stor mängd sjöfåglar, hvilkas spillning till ej obetydlig del kommer vegetationen 

 till godo. Detsamma är fallet mellan Adventbay och Kolbay, men det har dock synts 

 mig, som vore växtligheten här, der fåglarnes mängd är större, icke på långt när så 

 omvexlande, som på andra ställen, der de icke bo i så stora kolonier. Och så var äfven 

 förhållandet vid Alkhornet samt under Sofiekamm i Hornsund. Visserligen frodas 

 här gräs, såsom Poae och Alopecurus, i ovanlig yppighet, Oxyria, Cochlearia och 

 Ranuncler uppträda med dimensioner, som man icke finner på andra ställen, och det- 

 samma gäller äfven om åtskilliga andra arter, såsom Saxifraga cernua och rivularis, 

 Polygonum viviparum etc, men oaktadt all sin frodighet har dock denna vegetation 

 på de ställen jag iakttagit densamma, varit vida mindre omvexlande än de sluttningars, 

 hvilka ej erhållit ett så stort guanoförråd. Och att döma af de skildringar, som af 

 andra lemnats öfver växtligheten under fågelfjellen, har det mera varit vegetationens 

 frodighet än dess omvexling, som ansetts såsom anmärkningsvärd. Th. Fries säger 

 sålunda om fågelfjellen på Beeren Eiland ^), hvilka dock sträcka sig milslångt: »Yppiga 

 Cochlearier nedhänga här utefter bergväggarne och gräsarter bilda ytterst täta samman- 

 hängande mattor, hvilka, på afstånd sedda, dåra botanisten med hoppet om en mängd 

 der förekommande arter, då i sjelfva verket antalet inskränker sig till blott två eller 

 tre». De olika bergarter, af hvilka bergen utgöras, utöfva säkerligen också sitt inflytande 

 på vegetationens beskaffenhet, men då detta mera står i samband med deras olikheter 

 i fysiskt hänseende än i kemiskt, torde detta inflytande ej vara så stort som man skulle 

 vilja föreställa sig. Wijdebays rika flora växer på kristalliniska skiffrar, den med den- 

 samma mest likartade i Isfjorden har sitt tillhåll inom bergkalkens område, der kalk, 

 flinta och gips äro rådande. Och mig veterligen är ingen af Spetsbergens kärlväxter 

 — om man undantager de få arter hvilka hittils endast iakttagits på ett ställe — 

 uteslutande inskränkt till någon bestämd bergart, ehuru det visserligen må erkännas, 



^) Th. Feies, Ora Beeren Eilands Panerogatnvegetation. Öfversigt af K. Vet. Akad. Förliandl. 1869 

 sid. 148. Den af Fries på samma ställe uttalade äsigten, att frånvaron af humus skulle vara orsaken 

 till Beeren Eilands fattigdom på fanerogama växter samt att humus skalle vara nödvändig för de 

 arktiska växternas trcfnad, kan jag till inga delar biträda. Fanerogamflorans fattigdom på Beeren Eikuul 

 torde helt enkelt bero af derstädes rådande råa klimat med företrädesvis molnhöljd himmel. Från Spets- 

 bergen skulle kunna anföras en mängd exempel derpå, att när- eller frånvaron af humus spelar en 

 obetydlig roll i fråga om de högre växternas riklighet och trefuad. 



