KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLlNGAli. BAND. 20. N:0 6. 63 



Th. Feies, och efter honom Kjellman, hafva påpekat det egendomliga i en del 

 arters förekomst på Spetsbergen, i det att de stundom finnas på en helt liten fläck, 

 utan att uppträda på liknande lokaler i närheten, och den förre har deruti velat se 

 ett bevis derpå, att den spetsbergska vegetationen skulle vara en decimerad qvarlefva 

 från forna för densamma i klimatiskt hänseende mera gynsamma tider. Ehuru jag för 

 en del af den spetsbergska vegetationen — nemligen för strandväxter, kärrväxter och 

 ett par af sluttningarnes arter — numera hyllar den af Fries uttalade åsigten, torde 

 dock sagde förekomstsätt i och för sig icke utan vidare utgöra något bevis för en 

 sådan decimering, utan torde det snarare stå i samband dels med det sätt, hvarpå växterna 

 här spridas, dels äfven med smältvattnets verkningar om våren, h vilket utan tvifvel 

 utgör ett stort hinder för växternas innästlande på nya, icke för detsamma skyddade 

 lokaler. Ty man finner ofta samma egendomlighet vid uppträdandet ej blott hos säll- 

 synta arter utan äfven hos sådana, h vilka äro mycket spridda men i intet hänseende 

 förkrympta utan årligen utveckla mogna frön. Och vore vegetationen tvärt om stadd 

 i invandring borde den lika väl förete de egendomligheter som påpekats. När man 

 deremot ser växter uppti"äda på ofvan anfördt sätt och på samma gång alltid vara 

 förkrympta, ur stånd att frambringa blommor eller frön, och när man icke för dessa 

 kan antaga, att de ständigt rekryteras genom nya invandringar, då är man säkert berät- 

 tigad att med Th. Fries anse dem såsom qvarlefvor från forna mera gynsamma tider. 

 Exempel på sådana former skola längre fram gifvas, här skall jag i stället påpeka, att 

 med all denna oregelbundenhet i förekomstsättet, finner man dock i det stora hela, att 

 växterna oftast förekomma på lokaler, hvilka med hänseende till jordmån och andra 

 omständigheter äro med hvarandra ganska nära öfverensstämmande. Taraxacum phymato- 

 carpum torde sålunda i de flesta fall hafva sitt tillhåll på lerig jordmån o. s. v. Ett 

 rätt mäi'kligt exempel på några för öfrigt ganska sällsynta arters förekomst tillsam- 

 mans kan jag i samband härmed ej underlåta att omtala. Vid Kap Thordsen växer 

 Taraxacum officinale på ett diabasberg dels i sprickor på berget, dels nedanför den 

 branta bergväggen, öfverst på sluttningen, och här förekomma äfven såväl Potentilla 

 maculata som P. nivea. I Mimers dal träffade jag på en brant afsats af devonisk 

 skiffrig sandsten äfven Taraxacum ofiicinale, och oaktadt bei'gartens skiljaktighet bragtes 

 mina tankar dock genast på lokalen vid Kap Thordsen. Och märkligt nog, omedelbart 

 under den anförda arten hyste sluttningen såväl Potentilla maculata som P. nivea, en 

 öfverensstämmelse som dock knappast kunde vara tillfällig. Af denna och andra om- 

 ständigheter torde man kunna sluta, att af sådana växter, hvilka normalt utveckla mogna 

 frön, försiggår inom Spetsbergen alltjemt en normal fröspridning, hvarigenom de så 

 att säga kunna uppsöka lämplika lokaler. Detsamma har antagligen under forna var- 

 mare tider äfven varit fallet med andra. Der Betula nana förekommer i Adventba}' 

 på en helt liten fläck, växer den tillsammans med Empetrum, likaså i Kolbay. Att de 

 flesta af sluttningarnes växter finnas på låglandet, och detta fastän många af dem der 

 icke synas trifvas, torde bero deraf att de invandrat till låglandet från sluttningarne 

 och icke tvärt om. Ty det ligger ju närmast till hands att antaga, att frön, knoppar, 

 stamdelar etc. från sluttningarne skola hafva lättast att vandra nedåt, och på detta 

 sätt blifva låglandets förkrympta former allt jemt rekryterade genom nya invandringar 



