64 A. G. NATHOKSX, SPETSBERGENS KÄRLVÄXTEE. 



uppifrån, hvarför denna floi^a fortfarande kan hållas vid magt, äfven om en stor mängd 

 individ der dukar under. 



Berggren har med rätta påpekat ^), att vid undersökningen af ett lands vege- 

 tation är en blott uppräkning af dess arter i och tör jemförelse med andra länders 

 ej tillräcklig, utan man måste äfven angifva dessa arters så att säga lifskraft, huruvida 

 de här nå en fullständig utveckling, så att de kunna sätta mogna frön. Det har vidare 

 af Malmgren och andra författare ofta framhållits, att alla Spetsbergens fanerogamer 

 så när som på en enda, Koenigia, äro fleråriga, hvarföre en frömognad hvarje sommar 

 icke för dessas fortfarande bestånd är någon absolut nödvändighet. Och för deras 

 spridning medelst frön vore sålunda en tillräckligt varm sommar allt emellanåt nästan 

 nog. Koenigia, som hvarje år måste sätta frön, har dock en ganska stor spridning, och 

 sjelf har jag i Juli observerat en stor mängd groddplantor från fjolårsfrön af Cochlearia. 

 Men vid en undersökning af Spetsbergens växter i denna rigtning möter ofta den svårig- 

 heten, att iakttagelser öfver förekomsten af mogna frukter ej till någon större mängd 

 föreligga, utan man måste i många fall döma af rena sannolikhetsgrunder, efter tiden 

 för blomningen o. s. v. Detta oaktadt torde man utan fara att särdeles mycket miss- 

 taga sig kunna påstå, att af sluttningarnes växter är det endast två å tre arter, hvilka 

 troligen icke hinna till frömognad, nemligen Empetrum, Alsine Rossii och Betula nana. 

 Detta torde vara fullt säkert för den förstnämnda, hvilken sällan synes blomma, mindre för 

 de båda öfriga. Betula nana sätter frukter, men om dessa hinna mogna är ovisst. Alla 

 de exemplar af Alsine Rossii, hvilka jag iakttagit i Isfjorden, voro sterila, men Malm- 

 gren såg växten blomma vid Wahlenbergbay redan den 4 Augusti 1861 (1882 års 

 sommar var föga varm). Af låglandsväxterna har Tofieldia hittils icke funnits med 

 utvecklade blommor, och af strandväxterna äro Glyceria vilfoidea och Carex salina 

 oftast sterila. Troligen når ej heller C. incurva annat än undantagsvis till frömognad. 

 Såväl Halianthus som Mertensia sätta frukt, men om dessa hinna till full mognad är 

 mig obekant, det torde vara osäkert för den förra. Af kärrväxterna torde tre fjerde- 

 delar i regeln icke sätta mogen frukt, hvilket är så mycket egendomligare, som flera 

 af dessa hafva en mycket stor spridning. Petasites blommar sålunda endast mycket 

 sällan på gynsamma ställen, och tyckes då visserligen äfven hinna utveckla sina frukter, 

 hvilket dock i förhållande till den stora mängden sterila exemplar knappast torde vara 

 nämnvärdt "). Rubus chamaemorus är på den ena fyndorten hittils endast iakttagen 

 steril, på den andra blommande, men torde väl aldrig hinna till frömognad ; Saxifraga 

 stellaris f. comosa blommar aldrig på Spetsbergen, men har det oaktadt en ganska stor 

 spridning, hvarför den antagligen fortplantas genom de små knopplika gyttringarne, 

 Cardamine pratensis blommar visserligen emellanåt, men antalet blommande exemplar 

 står ej i rimligt förhållande till artens spridning, detsamma är fallet med Ranunculus 

 Pallasii och R. hyperboreus; de blomma visserligen der och hvar och torde äfven i så 



') Berggren, Musoi et Hepaticae Spetsbergenses. Vet.-Akad. Haudl. Bd. 13, N:o 7. 



'•^) Enligt meddelande af med. kand. R. Gyllencbeutz blommade dock denna växt mycket ymnigt vid Kap 

 Thordsen sommaren 1883, på samma ställen der 1882 inga blommor utvecklades. Det är tydligt att 

 för en växt med så lätt spridbara frön som denna, vore enstaka varma somrar, under hvilka den hunne 

 till frömognad, tillräckliga för att växten skulle kunna \itbreda sig öfver det område, som den nu intager. 

 11 Dec. 1883. 



