KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 20. N:0. 6. 65 



fall hinna sätta mogen frukt (R. Pallasii har jag sett blomma redan den 15 Juli), men 

 sterila individ äro ojämförligt öfvervägande, och de blomma icke i hvarje kärr, der de 

 förekomma. Arctophila effusa torde ehuru blommande knappast utveckla mogna frön, 

 och detsamma är sannolikt äfven i de flesta fall förhållandet med Carex lagopina; de 

 exemplar af Juncus castaneus, som hittils observerats, voro så förkrympta, att de tro- 

 ligen icke heller kunde frambringa mogna frön (dock iakttogos de redan den 15 Juli). 

 Den omständigheten att några af dessa kärrväxter, såsom Cardamine pratensis, Petasites, 

 Ranunculus hyperboreus och Pallasii, Carex lagopina, oaktadt de vanligen äro sterila 

 dock hafva en jemförelsevis stor spridning synes mig i hög grad tyda derhän, att de 

 äro qvarlefvor från en tid, då klimatet var mildare än nu, så att äfven de regelbundet 

 kunde hinna en normal utveckling ^). Ty man kan icke antaga, att de alltjemt rekry- 

 teras genom en söderifrån fortgående invandring. Under sådana förhållanden ligger 

 det också till hands att antaga detsamma för de öfriga växter, hvilka här äro för- 

 krympta eller ej blomma och sätta frukt, nemligen de ofvan nämnda af öfriga kärr- 

 växter, strandväxterna samt Tofieldia, Alsine Rossii, Betula nana och Empetrum. Den 

 senares förekomst på en mängd ställen, ehuru den knappast torde blomma, erbjuder 

 isynnerhet en stor analogi med de ofvan nämnda kärrväxterna. Man får naturligtvis 

 härvid ej förglömma, att några växter, såsom Tofieldia och Halianthus, möjligen skulle 

 kunna hafva ett mycket yngre ursprung, hvilket isynnerhet för den senare såsom 

 strandväxt och endast funnen på en enda lokal är mest sannolikt, ehuru, vid omöjlig- 

 heten att afgöra detta, denna omständighet icke kan tagas med vid beräkningen. Det 

 är för öfrigt icke endast de högre växterna, som erbjuda exempel på en delvis deci- 

 merad vegetation, detsamma är äfven, enligt Berggren, fallet med åtskilliga mossor. 

 »Auch unter den hochnordischen Moosen giebt es Arten, die in den Gebirgen der 

 gemässigten Zone häufig, im Norden vereinzelt vorkommen und nicht zu gedeihen 

 scheinen. Mit grösserer Wahrscheinlichkeit, als bei den obengenannten auf nackter Erde 

 wachsenden Moosen, kommt man hier zu dem Schluss, dass sie eher als aussterbende 

 als einwandernde Arten zu betrachten sind. Beispiele von Verdrängung bemerkte ich 

 auf Beeren Eiland, wo die Rasen von Hypnum Vaucheri durch Grimmia apocarpa und 

 Pseudoleskea catenulata als Schuiarotzer zum Theil zerstört waren und nur an ihren 

 Rändern lebenskräftige Stengel hatten. Dicranum Starkii, eine in den Gebirgen Nord- 

 und Mitteleuropas häufige Art, fand ich auf Spitzbergen und Beeren Eiland nur selten, 

 aber tiefe Rasen bildend, die einen kräftigen friiheren Zuwachs zeigten nunmehr aber 

 im Aussterben begriffen wahren. Ein ähnliches Verhalten zeigten die Fissidens osmun- 

 doides, Gymnostomum curvirostrum u. A.» "). 



^) Måhända bör (lock den anförda omständiglieten icke anses såsom något afgörande bevis för nu uttalade 

 åsigt, om ock denna af andra skäl är sannolik. Professor Warming har nemligen muntligen för mig 

 påpekat, att en del af de anförda växterna möjligen skulle kunna spridas medelst knoppar och skott, 

 hvilket äärskildt gäller oni adventivknopparne pä bladen af Cardamine pratensis, något som för öfrigt 

 redan Th. Fries i sin uppsats om Beeren Eilands flora för längesedan påpekat (Ofversigt af K. Yet.-Akad. 

 Förh. 1869, N:o 2). Det är svårt att härom fälla något l)estämdt uttalande, då inga direkta obser- 

 vationer i denna rigtning föreligga, men osannolik förefaller mig denna möjlighet icke. Svårt är dock 

 att antaga, att Cardamine på detta sätt skulle blifvit spridd från Isfjorden till Liefdebay. belägen en 

 breddgrad nordligare. Se dock längre fram vid tal om spridningsmedlen. 11 Dec. 1883. 



^) Bergoren, 1. c. 



K. Sv. Vet-Ak.ad. Hanen. Bmd, 20. N:o 6. " 



