70 A. G. NATHORST, SPETSBERGENS KÄRL VÄXTER. 



Atlanterhafs-expeditionens djuplodningar, och som hade kommit till alldeles samma 

 resultat. Geikies åsigter på grund af fioran är redan förut vidrörd. Det får dock 

 härvid icke glömmas, att alla dessa åsigter om Spetsbergens forna förbindelse med 

 Skandinavien dock icke till komplett evidens bevisa, att en sådan landförbindelse 

 verkligen egt rum. Men de hafva i alla fall en så stor grad af sannolikhet, att man 

 icke kan förneka en sådan landförbindelses möjlighet. Ett verkligt bevis skulle dock 

 redan nu föreligga, om den iakttagelse var riktig, som ingeniör H. Wilander och jag 

 trodde oss göra vid ett hastigt besök på Beeren Eiland 1870. På nordöstra sidan af 

 ön observerades nemligen glaciala refflor, hvilka tycktes komma från öster eller nord- 

 ost, och bekräftar sig denna iakttagelses rigtighet, skulle strandliniens forna förflyttning 

 till 100 famnars djupkurvan vara säkert bevisad. Ty dessa refflor *) talade ju då om 

 tillvaron af en från nordost kommande inlandsis. Men detta tal vore på samma gång 

 ett minimum, man kunde lika gerna antaga, att förflyttningen skett till 200 famnars 

 kurvan. En nivåförändring af 1200 fot kunde visserligen af mången anses osannolik, 

 men den är det icke mera sedan den uppfattningen allt mera synes göra sig gällande, 

 att verldshafvens yta på grund af kontinenternas attraktion ingalunda får anses som 

 stabil och jemn, utan att denna t. o. m. kan förete nivåskilnader, som belöpa sig till 

 rner än 1000 meter (3368 fot). Och just mot slutet af glacialtiden företedde nivå- 

 förhållandena, på grund af de kontinentala ismassornas attraktion på hafsvattnet, större 

 afvikelser från de nu rådande än någonsin ^). Det är sålunda ingen osannolikhet, att 

 hafvet under ett afsnitt af den postglaciala tiden i dessa trakter kan hafva stått 200 

 famnar lägre än nu ''). Spetsbergen var under sådana förhållanden, såsom af kartan 

 synes, förbundet med Norge och Novaja Semlja; söder om Beeren Eiland sträckte sig 

 dock en hafsvik temligen långt mot öster. Sådana nivåförhållanden måste hafva gynnat 

 en invandring från de båda nämnde länderna, och skulle man häraf draga några slut- 

 satser rörande den spetsbergska vegetationens beskaffenhet, måste dessa gå ut derpå, 

 att densamma måste förete en blandning af skandinaviska och från Novaja Semlja 

 härrörande element, för så vidt dessa nemligen äro invandrade och icke på Spetsbergen 

 inhemska, samt under förutsättning att vandringen endast eller hufvudsakligen skett 

 öfver fast land. Denna på de fysiska förhållandena grundade slutledning finner, såsom 

 vi strax skola se, sin fullständiga bekräftelse af en jemförelse mellan Spetsbergens, 

 Skandinaviens och Novaja Semljas floror. 



') För att få tillfälle att kontrollera denna iakttagelses rigtighet gjorde den geologiska Spetsbergsexpeditionen 

 1882 tvenne försök alt nä Beeren Biland, dock på grund af is och ' svår sjö ty värr utan resultat. 



-) Se Pencks intressanta arbete »Schwankungen des Meeresspiegels», Miinchen 1882 (Jahrbuch d. geogr. 

 Gesellsch. zu Miinchen. Bd VII). 



^) Att det lägsta vattenståndet blott skulle motsvarat 100 famnars kurvan är icke sannolikt äfven pä grund 

 af en annan omständighet. I denna kurva finnas nemligen djupa inskärningar midt för Isfjorden, norr 

 om Kingsbay, norr om Wijdebay, samt öster om Sydkap, hvilka påtagligen äro denudationsdalar, för 

 hvilkas uppkomst fordras ett ännu högre läge. Särdeles påtagligt är detta vid Island och äfven vid 

 östra kusten af Grönland. 



En nivåförändring af 1000 fot af relativt ungt datum iakttogs på Grinnell land och nordligaste 

 delen af Grönland under den engelska polarexpeditionen 1875—76. Pecten grönlandicus, Mya truncata 

 och Saxicava rugosa, allmänna i det omgifvaude hafvet funnos der till ofvan anförda höjd. (Naees, 1. c., 

 vol. 2, sid. 342). 



