KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANJ)LINGAK. BAND. 20. N:o 6. 7.5 



Potentilla uivea. 1'apaver uudicaule. Erigeron uiiiflorus. 



» maculata. Eanunculus pygmaeus. Polygoniim viviparum. 



Empetrum nigriim. Saxifraga nivalis. Oxyria digyna. 



Cerastium alpinum. « cernua. Luzula confusa. 



Alsine biflora. » rivularis. Carex nardina. 



» rubella. » decipiens. Poa alpina. 



Silene acaulis. » oppositifolia. » ttexuosa. 



Cardamiiie bellidifolia. Andromeda hypnoides. Trisetum subspicatum. 



Arabis alpina. Campanula uniflora. Hierochloa alpina. 



Draba alpina. Taraxacum officinale. Lycopodium Selago. 



Således ej mindre än 30 arter, eller ungefär 30 procent af de växter, som före- 

 komina på Spetsbergens fjellsluttningar, och det vore i och för sig intet osannolikt, 

 att äfven de återstående skulle kunna förekomma på samma sätt. Men man får härvid 

 ej utan vidare jemföra förhållandena vid Jensens Nunatakker med berg, som uppskjuta 

 ur inlandsisen på Spetsbergen, ty det är väl troligt att solens värme vid 62° n. br. 

 verkar vida kraftigare än 15 breddgrader längre mot norden äfven om dagen der är längre. 

 Emellertid ser man äfven på Spetsbergen snöfria sluttningar på berg, som uppskjuta 

 ur glacierisen flere mil från dess kant, och på en nära denna belägen »nunatak» har 

 jag sett sluttningen på afstånd lysa grön af de växter, som der — antagligen under 

 sjöfåglars häckplats — förekommo. Det är sålunda troligt, att en temligen stor del af 

 Spetsbergens växter (sluttningarnes) kunna förekomma på dylika lokaler. Dock är 

 det att märka, att högre än 3000 fot ö. h. torde knappast några arter här uppstiga, 

 under det att fjällvallmon ännu fanns på toppen af Jensens nunatak, nära 5000 fot 

 högt. För närvarande kan dessutom ej afgöras huru mägtig Spetsbergens inlandsis 

 under istiden varit, och derför ej heller om bergen helt och hållet varit betäckta deraf, 

 hvilket på vestkusten för de högres vidkommande knappast är troligt. Vid nordost- 

 landet synes dock isen enligt iakttagelser af Noiidenskiöld hafva helt och hållet inhöljt 

 dem till åtminstore 2000 fots (600 m.) höjd. Man kan för närvarande sålunda endast 

 säga, att det är möjligt och till och med troligt, att några få af Spetsbergens växter 

 der kunnat bibehålla sig under istiden samt att de sålunda icke behöfva hafva invandrat 

 dit under den postglaciala. Dock är det icke sannolikt, att detta antal varit synnerligen 

 stort, ty under istidens kallare klimat hafva förhållandena för en dylik förekomst varit 

 vida mindre gynsamma. Och då dertill kommer, att Spetsbergens flora icke har att 

 uppvisa en enda för detta land egendomlig art, blir antagandet, att dess flora skulle 

 till någon del vara inhemsk, än mindre sannolikt. 



Det har ofvan framhållits, att Spetsbergens strandväxter möjligen medelst hafs- 

 strömmar dit blifvit införda. Men denna transport är dock föga sannolik och ej heller 

 nödvändig att antaga sedan vi trott oss kunna sluta, att de öfriga postglaciala växterna 

 vandrat dit öfver land. Detsamma måste äfven antagas för sluttningarnes växter, sedan vi 

 sett att af dessa på sin höjd några få under istiden derstädes kunnat äga bestånd. Ty både 

 florans sammansättning och artrikedom harmoniera allt för väl med antagandet af en dylik 

 landförbindelse för att transport medelst hafsströmmar skulle kunna anses sannolik. Och 

 ej heller kan man antaga, att flyttfåglarne vid invandringen varit särdeles behjelpliga, 

 ty af dem är endast en enda, snösparfven, fröätande. Naturligtvis får det ej förnekas, 



