78 ' A. G. NATHORST, SPETSBERGENS KÄRL VÄXTER. 



kasta denna möjlighet såsom väl värd att genom experiment blifva afgjord ^). Men 

 man kunde nästan i fråga sätta, om den ej redan nu vore mer än en hypotes, ty före- 

 komsten af växter på Grönlands inre »nunatakker ■ torde icke kunna förklaras annat än 

 genom en invandring på detta sätt. Vinden kan visserligen till de yttre föra åtskilliga 

 frön omedelbart, men det är ej sannolikt, att den ensamt varit verksam vid invan- 

 dringen till de längre bort belägna »Jensens nunatakker", der t. o. m. en art funnits 

 (Poa filipes), hvilken förut endast träffats i östra Grönland ^). Och de här förekom- 

 mande växtei-na hafva så godt som säkert invandrat öfver isen. Enligt Kornerup ^) 

 funnos på den besökta nunatakken (der växterna förekommo) afslipade gneispartier nära 

 nunatakkens topp, och afrundade och kantstötta block ansågos härröra från en botten- 

 morän »paa den Tid da Inlandsisen skred hen över Nunatakkens 5000 Fod höje Top». 

 Denna nunatakk har således en gång varit betäckt af isen, och de växter, som der 

 förefinnas, måste således till densamma öfver isen hafva invandrat. Ty det är intet 

 skäl att antaga, att inlandsisen under tiden skulle hafva afsmält ända in till nuna- 

 takken och sedan åter ryckt fram till sitt nuvarande läge. Om man sålunda kan 

 antaga, att de här förekommande växterna verkligen vandrat öfver isen, synes ofvan 

 anförda hypotes om vandring under vintern förmedlad af snöstormar och yrsnö dock 

 hafva något stöd för sig ')■ I alla händelser torde växterna på »Jensens nunatakker» 

 vara ett mycket svårt inkast mot Blytts åsigt, att växternas vandring sker steg för 

 steg, mot hvilken för öfrigt äfven andra fakta synas tala. I samband härmed torde 

 ännu en omständighet böra beaktas. Blytt antager, att vår nuvarande flora under 

 tusentals generationer bibehållit sig oförändrad derföre att arterna vandrat i massa 

 från ort till ort, hvarvid den möjliga tendensen att bilda nya former upphäfts genom 

 beständig korsning med hufvudarten; eller med andra ord, att den för nya arters upp- 

 komst från åtskilliga håll fordrade isoleringen således icke kommit till stånd. Det 

 torde dock med skäl kunna i frågasättas, om denna lag äfven för de arktiska trak- 

 ternas vidkommande kan anses vara gällande. Jan Mayen, der dock växterna måste vara 

 mycket isolerade, synes icke hysa några egendomliga arter. Och på Spetsbergen hafva 

 vi ju sett, att just det isolerade uppträdandet af en mängd arter redan sedan långt 

 tillbaka tilldragit sig olika forskares uppmärksamhet. Der är således icke någon kors- 

 ning synnerligen sannolik. Men det oaktadt finnas der inga egendomliga arter, och de 



') För att utröna om några grobara frön skulle förefinnas hos de växter, hvilka under vintern uppsticka 

 ur snön, tog jag den 13 December 1882 nägra frön af eu Rumex och Plantago major samt några ned- 

 fallna kottar af Aliius. Dessa lades i fuktig sand med det resultat att då detta skrifves (Januari 1883) 

 ett frö af liumex och ett af Alnus hafva grott. Af Plantago major hafva en mycket stor mängd redan 

 grott och nya uppkomma allt jemt. Den 28 December såg jag pä snön nedfallna groende frön af Acer 

 platanoides. Ty värr har jag icke haft tillfälle att systematiskt bedrifva dessa undersökningar, men 

 den omständigheten, att en mängd fröätande fåglar om vintern regelbundet besöka Lappas m. fl. ur snön 

 uppskjutande stånd, synes tala för, att många frön då ännu finnas qvar. Sådana hafva påtagligeu mycket 

 god utsigt att på ofvan angifvet sätt spridas vidare med yrsnö. 



-) Att växtdelar, blad etc, vare sig direkt af vinden eller förmedelst yrsnö, kunna föras sä långt som till 

 i fråga varande »nunatakker" blef bevisadt under Nordenskiölds isvandring 1883, hvarvid sådana träf- 

 fades på inlandsisen ända till 18 minuter från närmaste land. 11 Dec. 1883. 



3) I Moddelelser om Grönland. Förste Hefte 1879, sid. 138. 



*) Det ler, som enligt Kornerup finnes på inlandsisen, synes mig ock på detta sätt böra lättare kunna 

 spridas än blott medelst vind och glacierelfvar. 



