KONGt. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 21. n:u 4. 5 



knoppens utsprickning {Papaver m. fl.), eller att stundom hela hyllut förvissnar innan 

 könsdelarne utvecklats {Ereniurus, en liljeväxt ^), eller att någon gång befruktning, ja 

 fruktmognad knappt framkallar någon förändring hos hyllet (Hablitzia). 



Då befruktningen verkstälts, beiinner sig blomman på ett stadium, som jag icke 

 tvekar att kalla den vigtigaste tidpunkten af hela det fruktilikativa systemets utveck- 

 ling och lefnadslopp. Blomningen, hvartill växtens föregående vegetativa arbete 

 höjt sig, har sjelf kommit till det afsedda slutresultatet, fruktsättningen. Ett organ af 

 den största vigt och betydelse se vi nu uti fruktanlaget, de befruktade fröämnenas föi"- 

 varingsrum, ty detta är nu frukten sjelf i dess spädaste ålder, och det gäller för växten 

 ingenting mindre än att vidniaktliålla en hel generations nytända lif. Att sorgfälligt 

 nära och utbilda detta måste nu vara hufvuduppgiften för moderväxten, som också 

 genom sina ansträngningar visar, att den genom hela naturen gående omsorgen om af- 

 komman icke är växterna besparad. De vegetativa delarne gå ofta tillbaka, emedan 

 betydliga krafter tagas i anspråk för den unga, tillväxande fruktens tillgodoseende, 

 och till denne föres en riklig näring, äfven med fara att växten i öfrigt dukar under 

 af brist. ") 



Det är sjelfklart, att hela blommans föregående lefnadssätt nu måste förändras. 

 Har hon förut utbredt sin prakt i ljuset och varit i väsentlig grad afpassad för insekt- 

 vcrlden, sä skulle detta numera endast verka störande och oroande och en fortsatt 

 blomning vara ett onyttigt prål och ett slöseri med växtens kraft. Den börjande frukt- 

 mognaden är ett arbete, som snarare skulle kunna jemföras med sjelfva blomknoppens 

 anläggning, och måste liksom denna process gynnas af att försiggå på en obemärkt 

 plats; den är ett inre utvecklingsarbete, blommans lifsverksamhet är så att säga inåt- 

 vänd, och hon eger fördel af att undandraga sig uppmärksamheten. Man har stundom 

 benämnt blomningen »ett tillstånd, nödvändigt för befruktningen och jemförligt med 

 t. ex. däggdjurens brunsttid ocli iiskarnes lektid;» och egentligen är den blott ett till- 

 stånd, färdigt att upphöra, så snart den på detta sätt förberedda befruktningsakten 

 gått i verkställighet; då är det alldeles naturligt, att »hyllet skall förvandlas, doften 

 försvinna, honungsafsöndringen upphöra och likaså blommans vakter». ^) 



Men det unga fruktanlaget är också ett organ af en lin och ömtålig byggnad, ty 

 det måste vara istånd till en liflig tillväxt. Vi kunna då vänta, att en växtdel, som 

 är så vigtig och så ömtålig, måste åtminstone under sin första, späda ålder taga i an- 

 språk särskilda inrättningar hos växten för att deraf skyddas. Denna fordran är så 

 mycket mer berättigad, som blomman eger sinnrika skyddsmedel för andra ömtåliga 

 organ, dem som lemna frömjöl och honung. 



') H. Muller, Die biologische Bedeutung des eigentliclien Bliilieus von Eicmunis spectabilis, Bot. /eit, 



1883, ii:o 17, sid. 278 — 81. Egendomligt nog kallar Mijller här det stadium hos Ercmurus, dä ännu 



endast hyllet är utveckladt, för «den egentliga blomningen». 

 -) Jfr P. Debéuain et E. Bréal, Untersuchungen iiber den lleifungsproeess einiger krautartiger Gewächse, 



refer. i Bot. Centralblatt, 9 Jahrg., 1881, 1 .\bth., 1 Heft., sid. 5.3; E. Wauming, Om Skudbygning. 



Övervintring og Eoryngelse, 1884, sid. 11, not 1. 

 ^) Se t. ex. C. A. Ag.vrdh, Lärobok i Botanik, Växtbiologi, 1832, sid. 310, 340; A. P. jde Canuolle, 



Vorlesungen iiber Botanik, PflauzcnpLysiologie (iibers. von J. RörEu), 1835, sid. 41. 



