6 o. A. M. LINDMAN, OM POSTFLOKATIONKN. 



De skadliga inflytelser, mot livilka det tillväxande fruktämnet beliöfver skydd, 

 äro al" flere slag. Genom sin rikedom på safter måste detsamma, om det efter blom- 

 ningen lemnas ensamt på den framstående plats det i grenspetsen intager, starkt på- 

 verkas af temperaturens vexlingar, af väta, af solstrålarnes förtorkande inflytelser och 

 af transspirationen, hvilken i början är dess mera känbar, som fruktämnets yta då är 

 betydligt större i förhållande till den ringa volymen, än längre fram. Vidare måste det 

 blifva ett begärligt rof för den glupska insektverldens käkar och sugrör. Blomställ- 

 ningarna äro den del af växten, som mest besökas af små skalbaggar och tvåvingar samt 

 dessas larver. Grenspetsarne, växtens yngsta, gröna delar, äro den normala uppehållsorten 

 för Aphidernas skaror och myrorna. Vanligen i mindre antal uppträda de största 

 larverna och sniglar, men de äro desto våldsammare sköflare inom blomsterverlden. ^) 



Om vi efterse fruktämnets plats i allmänhet, observera vi tvenne förhållanden, 

 som visa, hurusom naturen tyckes sörja för detta organs skyddande mer än för andra 

 af blommans delar. I talrika fall är nemligen fruktämnet under blomningen nära nog 

 oåtkomligt utifrån. Det har sin plats i blommans midt och derför äfven på djupet af 

 den bägare, hyllet bildar. Detta är tydligast hos blommor med lång, smal pip, ty der 

 träder blott märket i dagen vid blommans mynning i sällskap ined ståndarknappariie, 

 under det pipens botten pä sin höjd kan nås af en lång, mjuk fjäriltunga. Ytter- 

 ligheten i detta afseende bildar måhända ColcJdcum autumnale L., hvars fruktämne är 

 djupt under jordytan höljdt af bladslidornas bas, under det stiften äro inemot 15 cm. 

 långa. Men äfven en blomma af mera vid och öppen form har ofta nedersta delen dold 

 och omsluten af bladdelar, som afstänga densamma från ljuset; till och med uti vid- 

 öppna blommor är ofta fruktämnet doldt inom en massa af ståndare eller af dessas 

 till en tub förenade baser eller af åtskilliga bihang till hyllet. Det är sannolikt, att 

 många inrättningar, som man tillskrifvit rolen att skydda honungsgömmet, äfven 

 hafva den icke mindre betydelsefulla uppgiften att dölja och hölja fruktämnet under 

 blomningen. 



En annan omständighet är lika påfallande, nemligen att blommor, som blott 

 innehålla gynaeceum, oftast äro oansenligare än hanblommorna. Honblomman är så 

 att säga mera tillbakadragen, och detta är föga underligt, ty hennes existens är vig- 

 tigare och får ej sättas på spel som hanblommans, då ([en ju icke skall afslutas med 

 befruktningsakten. Det vältaligaste svar på dessa frågor finna vi hos den klass af di- 

 klina växter, der könens skiljande gått längst, d. v. s. der han- och honblommornas 

 hela form är betydligt olika. Här äro icke blott honblommorna smärre och förenade 

 i vida mindre antal än hanblommorna, utan deras från dessa afvikande form går ut 

 på att dölja och skydda fruktämnet, under det blott stift och märken utskjuta. Detta 

 är t. ex. fallet med Quercus, Corylus, Jaglans, der den oansenliga honsamlingen liknar 

 en af vinterknopparne, mellan hvars fjäll de små märkena framsticka. Likartade äro 



^) Kerner, Die Schutzmittel der Bl. gegen uuberufene Gaste, sid. 194, följ., meddelar intressanta uppgifter 

 om dylika objudna gästers förhållande under deras ströftåg pä vä.xteriia. Se äfven, bland andra arbeten, 

 KiRBY und Si>ENCE, Einleitung in die Eutoinologie, Bd I, 1823, sid. 183, följ.; Curtis, Farm insects, 

 1860; KuNSTLER, Die unseren Kulturpflanzen schädlichen Insekten, mit besonderer Eiieksicht auf die 

 Ersclieinungen, wclche bei den Bescbädigiiugen sich zeigen, 1871. 



