KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 4. 15 



Calamiutha Åcinos Claiev. 

 Fodrets bukiga pip hålles utspänd af de 13 starka sklerenkymsträngar, som bilda 

 lika mänga långsgående åsar och göra fodrets konsistens mycket hård. Pipens myn- 

 ning är deremot mera förträngd. Dock hålles den under blomningen vidt utspänd kring 

 kronans svalg, tafl. I, fig. 5, a; men emedan sklerenkyrasträngarne just här äro dels 

 svagare, dels glesare, kunna fodrets läppar efter kronans affallande något närma sig 

 hvarandra, fig. 5, b. Den trånga mynningens tillstängning är dessutom fullt betryggad 

 af de talrika fina hår, som sitta midtför inskärningen mellan läpparne. Hos följande 

 art få dessa hår en större betydelse. 



Tliymus Serpyllnm L. 



Efterblomman sluter icke sitt foder, emedan dettas form är kort och bred samt 

 underläppen delad i mycket smala flikar, tafl. I, fig. 6. Fodrets mynning är ganska vid. 

 Men den täta hårkrans, som synes i mynningen, liknande en bländhvit bomullstapp 

 straxt öfver fruktämnena, är tillräcklig att helt och hållet tillsluta densamma. Så länge 

 kronan qvarsitter, står dock denna hårkrans öppen, lemnande en genomgång för 

 hennes pip. 



Stachys lanata Jacq. 



Fodret är ej 2-läppigt. Liksoni helu växten är det höljdt af en tiit, långhårig 

 ull, tafl. I, fig. 7, a. Men isynnerhet hafva vi att uppmärksamma en ullkrans i fodrets 

 svalg, som efter kronans fällning fnllstiindigt sluter sig, (ig. 7, b, och tillstoppar foder- 

 mynningen liksom hos Thymus. Det nästan regelbundna fodret förblir nemligcn äfvcn 



här öppet. 



Salvia paténs Cav. 



Den stora djupblå kronan gör sig isynnerhet bemärkt genom den utomordentliga 

 storleken af nedre läppen; denne är dessutom på tvären delad i två afdelningar. Det 

 är också nedre läpjien, som särskildt påverkas af postflorationen, ty dess främsta, 

 nedhängande stycke ])lir mörkare färgadt, antager en mjukare, något klibbig eller 

 vidfästande konsistens och snor sig derför lätt tillsamman i en svartblå, formlös massa. 

 Dess bakre eller basala stycke böjer sina kanter starkt bakåt och synes derför fram- 

 ifrån mycket smalt. Här föreligger således ett fenomen, som i det följande ofta skall 

 återfinnas, nemligen att lilomman söker göra sig mindre bemärkt genom att förstöra 

 eller bortvända den praktfullaste och mest i ögonen fallande delen af hyllet. — Snart 

 derpä affaller kronan utan att hennes öfriga delar undergått någon synbar förändring. 



Nu vidtager fodrets rol att skydda fruktanlagen. Men emedan dess öfre läpp är 

 smal, odelad, spetsig, sluter det sig här icke ofvan- och nedifrån, utan från sidorna, 

 tafl. I, fig. 8. Läpparne förblifva således här aflägsnade från hvarandra, men deras 

 kanter inrullas något för att tillsluta mynningen; dock sker detta förnämligast genom 

 pipens tillplattning, isynnerhet vid inskärningen mellan flikarne. 



Mentha arvensis L. 



Den lilla kronan rullar flikarne något bakåt och lossnar. Hon qvarhålles länge 

 af det stora och kraftiga stiftet, förvissnad medan ännu stiftet eger qvar sin friskhet 

 och violetta färg. Fodret förblir oförändradt. 



