16 CA. M. LINDMAN, OM POSTFLORATIONEN. 



Lamium Todrn. och Galeopsis L. 



Kronan affaller oförändrad. Fodret slutes icke. Det har här liksom hos Mentha 

 en regelbundet klocklik pip samt likstora, långa, och smala flikar. Flikarne äro för 

 smala för ntt sluta svalget, och den korta vida pipen har inga veck såsom hos t. ex. 

 1'runella. Fodret förblir derfur öppet, utan att erlyuda fruktanlagen ett så full- 

 ständigt skydd som de förutnämnda af denna familj. 



Verben.iceaB. 



Yerbeiia hybrida Hört. 



Under detta namn omnämner jag här flere trädgårdsformer, som, ehuru vexlande 

 till blommornas färg och storlek, dock alla öfverensstämma genom sina stora blommor 

 med inemot tumslång pip och platt bräm (beskrifningen och figurerna, tafl. I, fig. 9, 

 afse närmast den storblommiga, purpurröda formen). 



Under blomningen är det länga och smalt rörformiga fodret, som blott har 

 ganska korta brämflikar, vidgadt mot mynningen; det är liksom hos Calamintha för- 

 sedt med grofva, starkt kullriga äsaf, de 5 listformigt uppstående hufvudnerverna, och 

 är mellan dem mjukare och tunnare. Kronan har utomordentligt lång, jemnbred pip, 

 som till största delen befinner sig inom fodret. 



Postflorationen förändrar kronan endast obetydligt; hennes platta bräm blir 

 ofvantill något kullrigt; hennes flikar vissna i kanterna, men vanligen är det blott 

 någon af de två bakre, som derunder med kanten rullar sig bakåt, fig. 9, b. Jag har 

 ej här kunnat finna den »postfloratio circinata», som Clos uppger för Verbenas bräm, 

 utan visar detta snarare en »p. recircinata». Sådan lossnar kronan. Hennes långa pip 

 omslidas, som nämndt, af det trånga fodret, och likväl ser man henne snart utskjutas 

 ur detta och aflägsnas. Kronpipen är under pollenkastningen (Verbena är sannolikt 

 proterogyn) betydligt kortare än vid befruktningsdelarnes förvissnande. Vid detta 

 senare stadium (alltså då kronan lossnar) trycker fodret starkt på kronpipen, ty om 

 det uppfläckes, vidgar sig kronpipen märkbart, under det fodret sjelft drar sig samman 

 genom att vecka sig längs sina 5 lister (fodrets veckade läge blir då ungefär detsamma 

 som hos kronan af Convolvulus). Fodrets tryck synes sålunda hindra att kronan 

 med sin långa pip skall kunna lösgöras och afkastas — och dock sker detta senare 

 normalt. Verkställandet häraf underhjelpes nemligen genom följande mekanism. Kron- 

 pipen är under blomningen alldeles rak, fig. 9, a. Om man deremot straxt efter 

 blomningen drager kronan ur fodret, ser man hennes pip kröka sig något nedom 

 midten, fig. 9, b. Den har sålunda ändrat gestalt och är nu bågformig, men fodret 

 sträfvar att med sitt tryck hälla honom rak. Under denna spänning blir följden, att 

 om fodrets tryck antages börja vid basen och derifrån alltjemnt fortskrida uppåt, så 

 måste detta tryck skjuta framför sig kronpipen, som efter sin krökning ej längre rymmes 

 inom foderröret, utan glider undan åt det håll, der trj^cket ännu verkar sva- 

 gare. Sedan kronan sålunda förpassats längst ut i fodermynningen och affallit, är 

 hlomfodret starkt sammandraget efter sina långsgående veck och slutligen hårdast hop- 

 snöradt vid sin mynning. 



