18 CA. M. LINDMAN, OM POSTFLORATIONEN. 



V(;n hos former med läng pip, t. ex. Anchusa BiEB.). Hos en del arter bemärka vi 

 liär en ny anordning, en antydan till det längre fram mycket vanliga skyddsmedlet, 

 iitt blomman efter befruktningen ändrar sin plats genom l)lomshtftetf< rörelse. 



Lithospermuin Tourn. 



Blomfodret är deladt i mycket smala flikar. Det synes derför, ehuru klädt af 

 mycket långa hår, oförmöget att tjenstgöra som ett fullständigt slutet hölje kring små- 

 nötterna. Dessa senare äro hos Lithospermum försedda med riklig inlagring af kol- 

 syrad kalk i pericarpiet, hvarjemte epidermis yttervägg (såsom äfven hos andra växter 

 i familjen) är starkt impregnerad med kisel ^). Blomfodret tillväxer under frukternas 

 hela utbildningstid. 



Afven hos andra Boraginéer träffas djupt deladt foder med smala flikar, såsom 

 hos Echinospermimi Sw. ; här torde smånötterna skyddas genom ytans vårtbetäckning. 

 Hos Omphalodefi Tourn. göra dock de långa men temligen breda foderbladen tillfyllest 

 genom att energiskt sluta sig, och redan omedelbart under de utslagna blommorna 

 sitter en sluten efterblomma. Dennas skaft förblir upprätt; snart öppnas fodret åter 

 genom de breda nötternas tillväxt. Under fruktens utveckling växer det ut till mer 

 än dubbelt sin ursprungliga storlek. Cynoglossum Tourn. lägger äfven tillsamman de 

 breda foderbladen, men blomskaften förhålla sig på alldeles samma sätt som hos 

 Myosotis coespitosa ^). 



Heliotropiiim jjeruTianum L. 



Såsom vanligt i familjen lossnar kronan alldeles oförvissnad (anföres af Clos 

 såsom exempel på »postflor. circinata», hvilket dock endast kan gälla den lossnade kro- 

 nan; se under Myosotis!); undantagsvis qvarhålles hon, hvilket föranledes af det mj^cket 

 stora märket, som är längre än stiftet. Derpå sluter sig det lilla svartfärgade fodret, 

 men särskildt finna vi här, att dess mynning tillproppas af det stora, pluggformiga 

 märket. 



Solanaceae. 



Petunia violacea Lindl. 

 Den långa trattlika kronans stora bräm vissnar och hänger slakt öfver åt ena 

 sidan, enär blommorna vanligen äro riktade snedt utåt. Brämets yttre, blekt färgade 

 sida blir derigenom uppåtvänd. Pipen undergår deremot ingen förändring, utan kronan 

 affaller snart. Icke heller fodret undergår nu någon förändring. Dess långa, mot 

 spetsen bredare, mycket mjuka och utböjda flikar förblifva så ännu vid fruktmognaden, 

 ehuru ofta utväxta till dubbel storlek. Likväl är den korta, men trånga foderpipen i 

 förening med hela fodrets täta mjukhårighet lämpad att omsluta och dölja metridiet, 

 som här har ovanligt små dimensioner. 



') Pr. v. Höhnel, Beitrag zur Kentniss der Bedeutung dur Kieselsiiure lur die Pflanze, uti Untersuch. ;iuf 



d. Geb. d. Ptlanzenbaues herausgeg. von Haberlaudt, Bd 2, 1877, sid. 163. 

 -) Kerner uppräknar Asperifoliie bland växter, som »efter befruktningen få blommans apertur uppåtriktad", 



och anför såsom grund härtill, att "till och med blommans fyllande med vatten nu ej skulle medföra 



någon nackdel» (Die Schutzmittel des Pollens, sid. 37). De här anförda exemplen visa tillräckligt, att 



denna åskådnin"- är oriktig-. 



