20 c. A. M. LINDMAN, OM POSTFLOKATIONEN. 



efter kuiipparnes uppspriu^ande, fig. 13, b. Blomman är redan då afstäugd mot den 

 yttre verlden och mera oansenlig än förut. Snart, tig. 13, e, sluta kronflikarue fastare 

 tillsamman ; de äro då liksom ståndarne skriimpnade. Kronan aflyftes derpå, synbarligen 

 utträngd, då fruktanlaget utvidgas oeh närmar sig fodi"et. Det sistnämnda är oansenligt, 

 men dess korta breda flikar blifva dock uppräta, lig. 13, d, tätt ätslutande. Blomskaftet 

 ändrar ej sin riktning. 



S. nigrum L. ni. fl. arter (med blommor uf samma form) förhålla sig på samma sätt. 



Solanum sisymbriifolium Lam. 

 Kronan är alldeles platt utbredd och nästan oflikad. Hon är mjuk och tunn, 

 utom de 5, mot ilikarne svarande midtelränderna, som äro ganska fasta och tjocka. 

 Hon bibehåller från knoppläget antydan till veck, efter hvilka hon åter kan samman- 

 läggas. Hennes tillslutande åstadkommes synbarligen genom de nyssnämnda fastare 

 ränderna (så äfven hos de föregående arterna, t. ex. Sol. nigrum); dessa bilda liksom 

 stommen i en 5-strålig paraply och genom en böjning nära sin bas draga de tillsamman 

 den förut »uppslagna" kronan. Detta förhållande är mycket vanligt -och synes alltid 

 vara det sätt, h varpå kronor, som äro mycket tunna och slaka, sluta sig. Här an- 

 tager kronan på detta sätt ett vridet läge, ungefär som i knoppen. Fodret sluter sig 

 efter kronans fällning och är här utbildadt till ett starkt skydd för frukten. Dess 

 sambladiga bas är nemligen dels luden, dels besatt med stickande taggar, som i detta 

 stadium ännu sitta ganska tätt, tali. I, tig. 14, a. Redan nu börjar efterblomman vända 

 sig nedåt. Snart är skaftet starkt krökt och det taggiga fodret vetter uppåt, tig. 14, b. 

 Anmärkningsvärdt är, att blott den del af fodret, som omsluter frukten, är på nämnda 

 sätt beväpnad. Fodret tillväxer fortfarande, och slutligen blifva taggarne derigenom 

 mera glest fördelade. Denna art räknas till underslägtet Cryptocarinmi Dun., just för 

 den inhöljda och skyddade frukten; denna egenhet är dock i ännu högre grad ut- 

 vecklad hos följande art. 



Solanum Foutsmesianum Dun. 



Redan kronans 5 »medelnerver» äro här på yttersidan ludna och så breda, att 

 de fullständigt bilda utsidan af den genom veckning slutna kronan (liksom i knoppen). 

 Men ännu mer är fodrets bas försedd med en oerhördt tät hårighet samt dess- 

 utom med långa, grofva, ehuru mjuka taggar, tafl. I, tig. 15, a. De under både knopp- 

 läge och blomning utstående foderflikarne, som sakna denna beklädnad, sluta sig efter 

 kronans fällning, tig. 15, a. Fruktanlaget är nu alldeles omhöljdt af en tjock, mjuk 

 pels, tig. 15, b. Fodrets svalg är ganska trångt. Och till skilnad från föregående art 

 tillväxa här icke foderflikarne, utan endast foderpipen; denne blir slutligen klotrund 

 och fyld af det stora bäret, men är fortfarande genom svalgets förträngning starkt 

 hopdragen i spetsen. Dessutom tilltaga här taggarne i mängd och storlek under fodrets 

 tillväxt. 



Nicandra physaloldes GiERTN. 



Den vida klocklika kronan sluter sig så, att hvai't och ett af det utbredda 

 brämets 5 partier icke blott rätar upp sig med hjelp af de långa tjocka nerverna, 

 utan äfven sammanvikes på längden, hvarigenom klockan får fem inåtskjutande veck; 



