22 c. A. M. LINDMAN, n]\r 1'OSTFLOltATlONEN. 



Nolanaceae. 



Nolana grandiflora Leiim. 

 ()('vereiiast;imnier med Convolvulus, uieii är ett ännu mer talande Ijevi.s för, att 

 blomskaftets nedbujning är afsedd att dölja oelt skydda den växande fruktsamlingen. 

 Nolana är nemligen ännu mer nedliggande oeh tryekt till marken än Convolvulus, oeh 

 efterblomraan, tafl. I, fig. 17, a, blir derför alltid dold invid jorden eller under de 

 tjocka, i ett tätt virrvarr hoplagda stjelkarne, från hvilka blott blommande skaft höja 

 sig. — Dessutom måste här anmärkas sättet för kronans fällning. Då hon är ganska 

 stor, får hon ej qvarsitta och hålla fodret öppet (undantagsvis kan hon qvarstanna 

 förvissnad hos Solanum o. a. bland de föregående, der hon är mindre och tunnare). När 

 fodret sträfvar att sluta sig, trycker det på den kullrigaste delen af kronans uppblåsta 

 svalg, och då kronans bas (en mycket kort pip) är långt skild från beröring med 

 fodret, som dermidtför är vidgadt, och således ej kan af detsamma fastklämmas, så 

 blir följden, att kronan, hvars lossnande påskyndats genom påtryckningen, snart glider 

 undan och afiägsnas, x, fig. 17, b. 



Hydropliyllaceae. 



Nemophila Nutt. 



JSf. maculata, craniboides, atomaria (med discoidalis). Öfverensstämma i hufvudsak 

 med de närmast föregående. Dock sluter fruktfodrets inre bladkrans ej fullständigt samman 

 och det mer eller mindre obetäckta fruktanlaget är derför tätt gråludet, under det 

 hela växten i öfrigt är alldeles glatt. Ytterfodrets blad förblifva utböjda såsom alltid 

 är fallet med dylika. 



Äfven dessa växter blifva nedliggande allt efter som grenarne tillväxa. Skulle 

 ett längre grenstycke förblifva upprätt, ser man de långa blomskaften förstora sin vinkel 

 mot stammen och blifva nedåtriktade; men om hufvudgrenen är nedliggande, ser man 

 blomskaften, som stå skiftevisa i vecken af de blad, hvilka i hvarje bladpar äro be- 

 lägna närmast grenens öfversida (»svicklar»?), ej blott vara starkt utåtriktade, utan 

 äfven genom en sidoböjning vetta mot jorden, ofta böjda rundt kring stammen. Hos 

 dessa växter sker rörelsen endast uti axelns lökformigt uppsvälda bas (jfr nedan 

 Geranium). ') — Således ett nytt exempel på efterblommans benägenhet att dölja sig 

 under fruktbildningen. 



Polemoiiiacea). 



Phlox L. 



Fodret kan anses vara klufvet nästan till basen, ehuru flikarne äro till sin midt 

 förenade genom en tunn, ljusröd hinna, som är utspänd, då fodret omsluter den ut- 

 slående blomman. Men redan under blonmingen är kronpipen så förlängd och af- 



') Om dessa vörelseorp;aii, se Sachs, Ueber clas Bewegungsorgan uiid die period. Bcweg. der Blätter von 

 Pliascohis und Oxalis, Bot. Zeit., 1S57, sid. 793, 809, samt Vorlesuiigen iiber Pllanzeiiphysiologie, 1882, 

 sid. 768, 842. 



