2fj o. A. M. LINDMAN, OM TOSTFLORATIONEN. 



då strängarnes spetsar vissnat. Afven i den hälften mindre blomform, som denna art 

 ofta eger och som har ganska korta ståndare, är bredden af strängarnes bas densamma- 

 Företrädesvis hos G. cristatum Stev. har jag följt blomskaftens rörelse. De parvisa 

 knopparne och blommorna stå uppräta på de likaledes uppräta grenarne. Då den 

 första eller äldsta uti denna 2-blomraiga svickel öfverblommat, ställer sig skaftet 

 vinkelrätt mot sin förra riktning, h varpå fodret slutes; dock är sjelfva spetsen af 

 skaftet åter böjd uppåt. Snart följer äfven den andra blomman efter, dock åt motsatt 

 sida. Men emedan hufvudgrenen allt efter sin tillväxt nedlägger sig, har det gemen- 

 samma blomskaftet (»tlockskaftet») likaledes blifvit horizontalt; dessutom eger detta 

 gemensamma skaft sjelft förmågan att ändra riktning, och dess vinkel mot stammen är 

 betydligt förstorad. Genom dessa rörelser, som försiggå i de för öfrigt alldeles styfva 

 axlarnes basaldynor, komma efterbloramorna att döljas vid marken och tillika sprida 

 sig på vidt skilda håll. Vöchting ') har fullständigt beskrifvit samma förlopp hos G. 

 ■pyrenaicum L. och tillägger, att blomman, som öppnar sig om morgonen, håller sig högst 

 2 dagar, att det unga fruktskaftets första nedböjning vanligen tager i anspråk 1 dag, 

 men hela »flockens» definitiva lägeförändring högst '6 — '4 dagar, samt att vid frukternas 

 lossnande alla krökningar hos axlarna uträtas. Såsom förut nämnts, har V. upptäckt, 

 att inga krökningar ske, om blomma eller fruktämnen aflägsnas. Han säger sig dock 

 trots all använd möda ej hafva kommit till någon kännedom om de orsaker, som 

 verka rörelsen hos »komplexen af blomskaft och frukt»; han anser såsom troligt, att 

 de äro tyngdkraft och »rectipetalitet» — axlarne reagerade vid experiment föga eller 

 icke. Men det troligaste är väl, att vi, så länge frukten utbildas, ej kunna påräkna 

 andra reaktioner, än dem som tillfredsställa ef^erbloramans kraf på en säker och tryggad 

 plats, en plats, hvilken hon, såsom så ofta synes vara fallet, här förväntar att finna 

 långt bort från den, som för blomningen varit gynnande. 



Erodium cicutarium L'Her. 

 Förhåller sig som Geranium cristatum, ehuru svickeln (»flocken») är mångblommig. 

 Ändamålet med fruktskaftens förändrade riktning torde här till en del vara att ej de 

 snart utväxande fruktspröten skola stå i vägen för tillträdet till de egentliga blommorna; 

 se tafl. II, fig. 27.') 



Pelargoiiiiim LHer. 



Förhåller sig likaledes som Geranium. Kronan visar enligt Clo.s »ingen distinkt 

 postfloration». Här råder någon vexling i fruktskaftets rörelse: 



P. anemonefoliuin Jacq., som har glesa knippen med långa mellanled och således 

 vidt skilda blommor, förändrar icke skaftets riktning (detta har endast sin bas på 

 vanligt sätt förtjockad). 



P. sanicuUvfolium W. har endast 3 blommor tillhopa. Deras skaft nedböjer sig 

 genom krökning i basalstycket, som genom sin tjocklek och dessutom genom en knut vid 

 honungsrörets botten är väl distinkt. Vid fruktmognaden upprätas skaftet åter. 



1) Anf. st., sid. 172—177, Taf. II, fig. 19, 20. 



-) Se Vöchting, nuf. st., sid. 161. Äfven ora Erodium siijrer V. (sid. 171): »Om under blomningen 

 ingen befruktning sker, erfar blomskaftet ingen krökning». 



