KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 4. 29 



man, att honungen kan åtkommas utan att befruktningen föi'iuodlas, så torde detta å 

 andra sidan tjena till att redan befruktade fruktämnen få utveckla sig i en sluten och 

 fredad blomma. Längre fram skyddas de högst väsentligt af de täta spröten. 



Geuni urhanum L. Blomman är mera öppen, fodret nedviket. Äfven här hindra 

 spröten hyllet att sluta sig. Blombottnen visar antydan till bägarform, tafl. II, iig. 

 35, a, i det en bred, inåt sluttande disk ligger innanför ståndarnes bas. Till följd 

 deraf kommer karpellsamlingen att snart med sina sidor trycka sig intill denna del 

 af torus, under det de nedersta spröten gä ut just midt för densammas öfre kant. 

 Kronbladen affalla här, och samtidigt deruied äro pistillerna (proterogyni!) så utvecklade, 

 att deras spröt riktas ut åt alla sidor tvärs igenom ståndarsamlingen, iig. 35, b. 

 Kar])ellsamlingen liknar snart ett klot, besatt med bajonettformade spröt, en anordning, 

 som i llere afseenden måste erbjuda fördelarne af skydd för de sammanpackade frukterna. 



Ålcliemilla vulgaris L. 



Skiljer sig från de förutnämnda af familjen genom brist på krona och genom 

 bägarlik blombotten. Efterblommans foderflikar blifva uppräta, och då dessutom den 

 stora disken kring blombottnens mynning förlorar sin fuktiga glans och friska gulaktiga 

 färg, blir livarje blomma något sluten och föga i ögonen fallande. 



Saiiguisorba Scor. 



Skiljer sig från Alcheinilla i anseende till blomstringen genom två vigtiga olik- 

 heter: 1) fruktämnet sitter på bottnen af en djup bägare, som i sin spets är starkt 

 hopsnörad och blott har en porformig mynning upptill för stiftet; hos Alchemilla står 

 det i sjelfva mynningen af den öppna blombottnen; ') 2) blommorna äro tätt packade 

 i ax, så att deras foderbräm på hvarjehanda sätt täcka hvarandra. Dessa omständig- 

 heter bestämma postflorationen, ty då blomman ej Ijehöfver slutas, förblir hyllet 

 oförändradt utbredt; på så sätt erhålla iiemligen de tätt sittande bägarne ett samman- 

 hängande tak af axets samtliga foderblad, som snart utbyta sin röda färg mot en 

 grönaktig. 



Agriiiiouia odorata Mill. 



livad först hyllets öfverblomning angår, så affalla kronbladen, till formen nästan 

 oförändrade, men urblekta (hos hvitblommiga arter brunaktigu). Den stora ljusgula 

 disken döljes kort derefter genom foderbladens sammanslutning deröfver. En vigtig 

 olikhet med Alchemilla och Sanguisorba ligger deri, att blommorna sitta glest i långa 

 klasar. Emedan hyllet sålunda ej ger skydd åt den bägarlika blombottnen, från hvilken 

 det dessutom är långt afliigsnadt genom den stora hakborstkransen, och då blommans 

 bas ej heller döljes genom blomställningens anordning, såsom hos Sanguisorba (och i 

 viss mån x\lchemilla); så är här blorabottnen nedanför hakborsten tätt beklädd med 

 styfva, hvita hår, under det stjelk, hakborst och foderblad äro glatta eller gleshåriga. 

 Det korta blomskaftet bär 2 förblad; straxt ofvan dessa böjer det sig inemot frukt- 

 mognaden i vinkel nedåt för att de uppåt krökta hakborsten nu i sin omvända ställ- 

 ning må bättre kunna fatta tag. 



På samma sätt Ä. repens L., Eupatoria L., caffra G. Mky., Icucantha Kunze. 



') Se t. ex. Le Maout et Decaisne, Traité general de Bot., 1868, figurerna il sid. 301. 



