mycket stora, tunna och lifligt färgade, iiro de dock temligen persistenta. Blomman varar 

 minst 2 — 3 dagar (om fruktämnet förstöres till och med dubbelt sä länge), såsom i 

 allmänhet hos växter med talrika ståndare, och då kronbladen fällas, äro de alldeles 

 friska, hvilket ännu kan räcka öfvev dygnet (Clos uppgifver för Papaveraceai »post- 

 floratio crispa», hvilket dock är oriktigt). Fruktanlaget är fullkomligt obetäckt; <lock 

 är det anmärkningsvärdt, att fruktämnet efter befruktningen tillväxer obetydligt; att det 

 redan vid denna tidpunkt är mycket utveckladt visar dess byggnad: hos P. nudicaule 

 L. har epidermis betydligt tjocka både inre och yttre väggar och beklädas af grofva, 

 svarta, tagellika hår, sammansatta af hårda och förtjockade celler. 



Cruciferae. 



Denna familj har det gemensamma kännetecknet, att både foder- och kronblad 

 fällas under fruktens utveckling. Foderbladen antaga dessförinnan i allmänhet en gul- 

 eller rödaktig färg och inrulla sig ofta snäckformigt, under det kronbladen te sig något 

 vissnade. Clos nämner »flere Cruciferer» såsom exempel på växter, hvilka förlora hyllet 

 kort efter blommans utslående eller »sakna postfloration». Så flyktiga äro dock icke 

 hyllebladen, om också någon vexling råder i deras varaktighet. Dessutom vexlar något 

 den ställning, de före fällningen intaga, liksom ock deras betydelse för fruktanlaget. 



I allmänhet äro kronbladen med sina klor tätt samstående, under det skifvorna 

 äro utåtböjda. Hos flere arter blifva äfven skifvorna uppräta, så snart fruktanlaget 

 börjar förlängas, och i denna ställning, svepta kring den unga skidan, qvarsitta kron- 

 bladen, hos flere Siliquosce ofta tills denna nått 4 — 5 gånger fruktämnets längd. T. ex.: 

 Draha verna L., tafl. III, iig. 48, Capsella Bursa pastoris Med., tafl. III, fig. 49, Thlaspi 

 arvense L., Farsetia incana R. Br., Arabis thaliana L. och hirsuta Scop., fig. 50, Turritis 

 qlabra L., Sisymhrium Sophia L. och ofjicinale Scop., Nasturtium palustre DC. och 

 anceps DC. (den senare med hela kronbladet under blomningen horizontalt) m. fl. 

 Hos flere af dessa, såsom Sis. ofiicinale, Arabis hirsuta, äro foderbladen uppräta och 

 tilltryckta; hos de öfriga, synnerligast hos Sis. Sophia, Nasturt. anceps, blomma de 

 utspärrade, men sluta sig sedan liksom kronbladen. — Hos andra förändra hyllebladen 

 ej sitt läge, t. ex. Bunias orientalis L., der endast kronbladens breda klor äro tätt slutna 

 kring fruktanlaget, som först sent räcker upp öfver dem. Hos Crambe jiliformis Jacq. 

 äro kronbladens skifvor slutligen tillbakaslagna. Crambe har ganska flyktigt hylle. — 

 Andra slutligen, t. ex. Sinapds arvensis L., tafl. III, fig. 51, utspärra ki-onbladens klor 

 vid blomningens slut. Hos Sinapis är derför ett förhållande mycket tydligt, som är 

 antydt hos de flesta, ehuru jag ej funnit någon viss regel derför. Kronans form ändrar 

 sig nemligen hos efterblomman, så att hennes diagram blir något zygomorft, liksom 

 hos t. ex. Iberis m. fl. redan under blomningen. Hos Sinapis böja sig dervid kron- 

 bladen mot blommans sidor, och de tvenne, som mellan sig hafva en af de kortare 

 ståndarne, lägga sig genom en liten omvridning platta innanför hvarandra. På samma 

 sätt Sis. Sophia, Erysimimi odoratum, Nasturt. anceps m. fl. Deremot omvridas kron- 

 bladen åt motsatt håll hos t. ex. Sis. ofjicinale, Farsetia, Alyssum. 



