KONGL. SV. VET. AKADEMIENS IIANDLINGAK. BAND. 21. N:0 4. 35 



Som bekant, är skidan hos talrika arter tryckt intill stjelken. Detta är redan 

 fallet straxt efter blomningen, en anordning, som torde bidraga till fruktanlagets skydd, 

 ty detsamma blir, enär internodierna samtidigt förlängas, doldt under eller inuti den 

 qvastlika samlingen af de blommor, som ännu blomma. Detta är särdeles påtagligt 

 hos t. ex. Sisymbr. officinale^ men, äfven utan någon betydlig rörelse uti blomskaften, 

 hos t. ex. Buntas, som har ett ovanligt stort antal blommor i klasens topp på en gång 

 i blom. En fara, mot hvilken Crucifererna dock synas stå värnlösa, är de särdeles 

 talrika besöken af skadliga insekter. Blomställningarna äro ej sällan alldeles sönder- 

 frätta af små skalbaggar eller betäckta af bladlöss. En del torde till skydd mot denna 

 och andra faror sätta sin gråludenhet, t. ex. Matthioln. incana R. Bk., der örtståndets 

 beklädnad återkommer hos skidan; andra hafva styfva hår, t. ex. Sinains, der jag väl 

 sett det glatta sprötet, men icke sjelfva skidan besökt af bladlöss. 



Aceraceae. 



Esculus Hippocastanum L. 



Blomhyllct förändrar sig här under hela blomningen. I lionstadiet, som går först, 

 är blomman mest oansenlig, ty dels äro kronbladen tätt närmade till hvarandra af det 

 trånga, klocklika fodret, dels äro de tecknade med blekgula fläckar. Då efter befrukt- 

 ningen stiftet högst betydligt utväxer och ståndarne uppspringa, vidgas blomman deri- 

 genom, att det förut sambladiga fodret vränges ut, hvarvid dess pip u|)pfläckes nästan 

 till basen i 5, nu tillbakaslagna flikar, och på samma gång som kronbladen härvid 

 blifva något aOägsnade från hvarandra, antaga deras förut gula fläckar en mörkröd 

 färg, ') hvilken de ännu ega vid fällningen. Det hastigt förstorade fruktanlaget har 

 härvid blifvit blottadt. Dess yta är dock, liksom ståndarbaserna ocli kronbladen, tätt 

 och lint silkeshårig. 



Acer plataiioides L. 



Hanblommorna sluta sig: de tömda ståndarne krökas bågformigt inåt mot hvar- 

 andra, och hyllebladcn böja sig alla inåt, hvarvid dock foderbladen äro med kanterna 

 tillbakavikna (knop[)läget). Dessa hanblommor aftalla vanligast genom att lossna vid 

 basen af sina skaft, ty qvastens grenverk äro mycket sköra, eller afbrytes stundom 

 blomskaftet tätt under blomman. Träd Tued blott hanblommor fälla någongång blom- 

 ställningen hel, och sårytan är då mycket saftrik och oregelbunden, hvilket utvisar 

 att ledbildning ej förekommer. (I de så afslitna qvastarne finnas vanligen många ännu 

 outslagna blommor.) 



Hon- och de hermafrodita hloniviornas hylle sluter sig från 2 sidor tätt intill 

 den plattade pistillen, så snart dennes vingar utväxa. Dock synes denna blommans 

 tillplattning börja redan innan fruktanlagets förstoring blifvit bestämmande derför. 

 Afven här äro foderbladens kanter tillbakavikna, tafl. II, fig. 43. 



') lliLDEBKAND, uti PRiNC4sini;iM's Jabrbuclier, 111, sid. 75. 



