36 c. A. M. LINIJMAN, (IM POSTFLOllATIONEN. 



Acer Pseutlo-riiitanus L. 



Hyllebladen äro här mycket .sinä och smala; äfvcii om de sliifa sig, lui de knappt 

 öfver den förtjockade honuugsafsöndraude disken. De ohöljda fruktanlagen äro derför 

 klädda af ett glest filtludd, hos föregående art glatta. 



Polygoneae. 



Itiimex L. 



De 3 yttre kalkbladen förblifva små och äro efter blomningen starkt bakåt- 

 riktade. De 3 inre tillväxa med metridiet och omsluta till sist nöten, liggande intill 

 hvar sin af dess 3 sidor. Här qvarstår således hela hyllet under postflorationen, och 

 vi fä deraf en skyddsapparat, pä det utmärktaste afpassad såväl efter formen, som 

 den tilltagande storleken hos det föremål, som skall skyddas. De inre kalkbladen blifva 

 nemligen ända till 4-dubbelt förstorade och försätta att växa ännu sedan nötens till- 

 växt afstannat. 



Oxyria digyna Hill. 



Till hyllet en 2-talig Rumex. Frukten 2-sidigt j^lattad. Afven här tillväxa de 

 inre "2 kalkbladen, tryckta intill nötens plattsidor. Vid mognaden äro de jemnt så 

 stora som dennes midt-del, hvilken innesluter fröet, under det den breda vingkanten 

 oskyddad skjuter utanför, tati. II, fig. 44. 



Polygoniim Convolvuhis L. 



Eger blott 5 kalkblad, men fruktämnet är äfven här regelbundet 3-kantigt. För 

 att hyllet dock skall räcka till att allsidigt omsluta nöten, är ett af de blad, som stå 

 midt för ett af dennes hörn, det, som i spiralen är snedstäldt eller n:o 3, tafl. II, tig. 

 45, a, betydligt förstoradt i sin ena kant och betäcker äfven den af nötens sidor, midt 

 för hvilken intet kalkblad sitter. På samma gång är den skilnad upphäfd, som en- 

 ligt analogien med Rumex kunde finnas mellan de öfriga kalkbladen allt efter deras 

 olika plats (se tig-), så att de nu alla deltaga i metridiets skyddande, ett fullkom- 

 nande af Rumex-formen, tig. 45, b. 



Liliaceje. 



Hemerocallis fulva L. 



De utomordentligt långa kalkflikarne räta u])p sig och sluta sä tätt ihop, att 

 brämets vidd blir föga större än den korta pipens. De 3 inre, som äro bredast och 

 tunnast, öfvergå derpå i en köttig, något klibbig massa, hvarvid de inbördes samman- 

 smälta för att sedan äfven efter torkningen sammanhänga; de 3 yttre förblifva styfva 

 och i spetsen något bakåtrullade. Den sålunda mycket smala och långa kalken blir 

 under vissnandet krökt nedåt af sin tyngd; pipen förblir utspänd kring fruktanlaget. 



Fnnkia Spk. 

 Har i motsats till föregående kalken sambladig ofvan midten, hvarför flikarne 

 äro mera beroende af hvarandra. Sedan både ståndare och stift böjt sig tillbaka in i 



