KONGL. SV. VKT. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 4. 37 



blomman, sluta sig alla 6 kalkliikarne, sammauvikna längs efter sin midt. Sädan qvar- 

 sitter kalken skrumpnande till dess pipen skjutes upp med frukten och spränges eller 

 uttänjes till försvinnande tunnhet. 



Allium Hall. 

 Kalken är fribladig. Den sluter sig hos alla arter; hos en del, t. ex. A. stra- 

 mineuiiL Reg., som ega urnelik, upptill hopknipen kalk, behöfs en shitning blott af 

 flikarnes yttersta spetsar, som varit utbojda. En del arter, t. ex. ^1. nutans L., hafva 

 3-kantigt fruktämne, och då äro de 3 yttre kalkbladen, som skola omfatta dettas hörn, 

 ej platta utan båtlika eller köhidc. Efter blomningen antager kalken en hinnartad 

 konsistens. Arterna af seet. Macrotipatha hafva oftast lutande blomskaft, t. ex. A. 

 carlnatain L., Jlavuin L., oleraceum L., och dessa blifva vid blommans slutande styft 

 uppräta samt kunna högst betydligt förlängas, t. ex. A. Jlavuin. 



Alsiuaccae. 



Alla de hithörande växter jag undersökt öf verensstämma deri, att efterblomman 

 antager största möjliga likhet med knoppen, i det fodret sluter sig utan att kron- 

 bladen fällas. T. ex. Sperijida vcrnalis Willu. Mctridiet tillväxer hastigt, och då foder- 

 bladen trycka så hårdt, att de svårligen utan att sönderrifvas kunna öppnas, inklämmas 

 de små kronbladen för att qvarsitta ännu då kapseln uppspringer. De äro då hvita, 

 släta, men mera glänsande och hinnartade än föi-ut och lossna icke. Den vida, upp- 

 sprungna kapseln omges derför af ett hylle, som till formen repeterar sin blomning. — 

 Likaså Stellaria, Cerdstlam, Htdinntliut^, Arenarla, Sagiiui, Sp er (jular la ni. 11., äfven de 

 arter, som ega stora kronblad. Särskildt måste dock några arter omnämnas, som visa 

 egna, intix-ssanta anordningar. 



Några arter visa nemligen redan under blomningen förmågan att göra sin blomma 

 genom hyllets förändring mera obemärkt. 



Stellaria f/ramlnea L. De 5, djupt "i-klufna kronbladen äro under pollenkast- 

 ningen så stälda, att kronan bildar en regelbunden 10-uddig stjerna, tafl. Il, fig. 46, a. 

 Men genom en egendomlig formförändring blir under blommans honstadium, fig. 46, b, 

 afståndet mellan de 2 flikarne i hvarje kronblad mycket förstoradt, på samma gång 

 som hvardera fliken närmar sig närliggande flik af nästa kronblad eller till och med 

 lägger sig öfver densamma. Kronbladen äro nemligen nu ej fullt så utspärrade som 

 förut. En sådan blomma liknar en 5-uddig stjerna, och om blomman nu afbrytes, 

 förvissnar hyllet mycket fortare än om hon br3'tes i hanstadiet. Kronbladen blifva 

 skrynkliga eller något inrullade i spetsarne och instängas dereft.er af fodret. Det måste 

 särskildt anmärkas, att denna egendomliga postfloration är helt olika utseendet hos 

 t. ex. en }ngre blomma, som mot aftonen är hälft sluten, ty denna är mera regel- 

 bundet 10-strålig. 



Sagina nodosa Fenzl. Kronbladen mycket stora i förhållande till fodret, men 

 hela. De stå rätt ut; men innan de efter blomningen sluta sig samtidigt med fodret, 

 ändra de sitt läge sålunda, att 4 af dem lägga sig 2 och 2 med skifvan innanför hvar- 

 andra, hvarigenom kronan liknar en 3-uddig stjerna, tafl. II, fig. 47. 



