38 CA. M. LINDMAN, OM PU.STFI.tJltATIUNEN. 



Några andra arter visa dcremot i .samband med postilorationen den egenheten att 

 blomskaftet riktas mot jorden. Af dessa nänincr jag endast tvä. 



Stellaria media Cyeill. Genom böjning vid basen blir livarje efterblommas 

 skaft nedåtriktadt ^) och förblir i detta läge tills kapseln uppspringer. Om stammen 

 växer i nedliggande ställning, blir det ännu tydligare, att fruktanlaget genom skaftets 

 rörelse sträfvar i riktning mot jorden; ty sedan skaftet slagits tillbaka, förblir det ej 

 rakt, paiuiUelt med marken, utan gör på hvarjehanda sätt böjningar för att vända frukt- 

 fodrets spetsar nedåt. På samma sätt S. nemonmi L. och Cerastium vulgatum L. 



Spergularia campestris Aschers. (och marina Leffl.). Blommande skaft bilda till 

 sin riktning en direkt fortsättning af grenspetsen. Då blomman slutit sig, är skaftet 

 nedfäldt i rät vinkel mot hufvudaxeln, och då denne vaidigen är nedliggande, äro alla 

 de sålunda böjda skaften riktade mot dess undre sida, således samtligen mot jorden. 

 Dessutom äro alla skaften raka och få sin förändrade riktning genom en skarp krök- 

 ning vid sjelfva basen, ej, såsom ofta hos Stellaria media, genom senare inträffande 

 bägböjningar. 



Sileiiaceae. 



Viscaria vulgaris Koehl. 



De talrika sidostälda knippena likna öfverraskande den nedan beskrifna Lythrum 

 Salicaria i sitt postflorala förhållande. Efterblommorna närma sig stjelken och stå 

 derför slutligen lodräta, tätt intill hvarandra, tafl. III, lig. 52, a, b, hvarigenom blom- 

 samlingen blir ganska oansenlig. Man bör ihågkomma hvilket utmärkt skydd denna 

 växts klibbighet erbjuder blommorna mot skadedjur; Kerner räknade i en enda blom- 

 samling 64 fastnade insekter! — Det föga klufna fodret förblir åtminstone till formen 

 oförändradt. Kronbladen inrulla sin skifva ända till kronsnärpet, och qvarsitta. Det- 

 samma gäller om hyllet hos flere andra af familjen, t. ex. Silenc L., hvars krona blir 

 klibbigt hopfallen (några arters trånga foderrör spränges slutligen af frukten). Hos 

 Melandrium Roeiil. flyta kronbladen sönder i hög grad, isynnerhet i honblomman, 

 och likaså stiften. Lychnis Flos cuculi L. visar svagare, men dock tydligt samma 

 rörelse hos blomskaften som Viscaria; dess 4-flikiga kronblad inrulla normalt hvarje 

 flik för sig, tafl. III, tig. '53. L. chalcedonica L. är alldeles lik Viscaria. 



Här äro sålunda på grund af fodrets form alla vidare förändringar af detsamma 

 öfverflödiga i och för fruktskyddet, isynnerhet som mynningen tillproppas af de qvar- 

 sittande kronbladen. Afven i det föregående äro några likai"tade fall anförda, t. ex. 

 Primula, och i det följande återkommer detta ofta. 



Biauthus L. 



D. deltoides L. Sedan de långa märkena börjat skrumpna, förändra sig kron- 

 bladen sålunda, att hvart och ett rullar in begge sina kanter och slutligen bildar en 

 lång, smal cylinder. Om detta stundom är otydligt deraf, att de med kanterna hindrat 



') Om de närmare intressanta förhållandena härvid, se A. N. Lundström, Die Anpassuna;en der Pflanzeu an 

 llegen nnd Thau, 1884, sid. 5, Pl. I, fig. 1, a, b. 



