KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND. 21. N:0 4. 41 



Polygaleae. 



Polygala dnliuatica Hört. 

 Jag anuiilrker här blott det vigtigaste momentet af postfloratioiien, nemligen att 

 de 2 stora, under blomningen tilll)akaslagna och på .sin uppåtvända insida präktigt 

 röda sidofoderbladen lägga sig tillhopa kring blommans sidor, alldeles som i knoppen, 

 tafl. III, fig. 57, b. Lika mycket som de förut gjort blomman synlig, lika mycket blir 

 hon nu oskönjbar, ty dessa blads yttersida är l)lekarc färgad ocli öfvergår allt mer 

 till grönt. Foderbladen qvarsitta, de 2 största till formen afpassade eftei' den platta 

 kapseln, men kronbladen bortfalla. 



LytliiMceap!. 



L}i;Iii'iiin Salicaria L. 



Kronbladen affalla nästan alldeles friska (»postfloratio crispa», Cr.os, d. v. s. viss- 

 nande skrynkla (\i'. sig, hvilket dock först sker vid fällningen; borde derför af Ci.os 

 hafva förts till gruppen »utan postfloration»)- Samtidigt dt;rmed eller något förut till- 

 slutes blommans svalg derigcnom att de (i korta och breda, utåtriktade innerfoder- 

 flikarne, som oravexlande med kronbladens smala klor upptaga det bägarlika blomfästets 

 öfversta rand, nu sluta tillsamman, hvarvid <li' liksom i kiujppläget jemnt passa ihop 

 öfver de.ss öppning, tafl. III, fig. 58, b; de ti smala ytterfoderbladen förblifva upp- 

 räta, likaledes som i knoppläget. Någon gång kan ett vissnande kronblad fast.klämmas 

 oeli qvarsitta. — Härunder kröka sig blomskaften, som förut stått rakt ut; ehuru 

 korta och tjocka, böja de sig, liksom hos Viscaria (se ofvan), uppåt och inåt stjelken, 

 fig. 58, b. Efterblommornas skaft äro således något krokiga, hvarigcnom knippena 

 dels blifva ho|)dragna, dels stå uppräta och tryckta till stjelken, en anordning, som 

 döljer metanthemierna bakom aiulra blommor, Iivilka i sin ordning utvecklas i den 

 rika spiran. 



Cuphen Zimnpani Hört. har det bakre foderbladet störst, och detta nedfälles såsom 

 en klaff öfver umlerbägarens öppning. Denne är dessutom kransad af ett rödt ludd. 

 Ett dvlikt tillkomincr också tvenne af st.indarsträngarne, en i hvar sin sida af mynningen. 



Saxifrageae. 



Saxifrai?a L. 



Arterna al' detta slägte synas i allmänhet föga eller icke kunna skydda sina 

 fruktanlag metl hyllets tillhjelp. Fodret är ju mycket litet, .stundom äfven kronan 

 (-S'- jiivräis L., m. fl.), och fruktämnet antingen till stor del undersittande, eller ock 

 mera utveckladt öfver blomman, men i di'tta fall är blomman mera flack (S. aizoidefi 

 L., m. fl.). Kerner ') har påpekat det klibbigt glandulösa fodret (och undersittande frukt- 

 ämnet!) Iios talrika Saxifrager såsom ett skydd för blomman mot skadliga insektbesök. 



') Anf. st., sid. 211, 21G, samt T.af. I, tig. 11 {Sax. controversa Stbg.). 



K. .Sv. Vet Ak. Handl B.ind. 21. X:o 4. " 



