42 c. A. M. LINDMAN, OM T-nRTFLORATrnNEN. 



S. grnmiJntd L., anm har fljiip, trång och ajanska ansenlig krona, visar liksom 

 många aiidrn viixtforraer en öfvergång till postflorationen redan iindor blomningen. 

 Då stAndarnc äro uppsprungna men märkena ej ännu Åtskilts, äro kronbladen till sin 

 öfre hälft utspärrade och kronan har en elegant klocklik form, tafl. III, fig. 59, a, med 

 bjert gula ständarknappar i sitt svalg. Då ståndarne skriimpnat men märkena blomma, 

 hafva i de flesta fall kronbladen rätat upp sig, ehuru de ej ännu äro så slutna som 

 efter blomningen, fig. .t9, b. Vid sin fällning äro derför dessa blad alldeles raka och 

 något rännformigt hopvikna. Foderbladen tilltaga' betydligt i bredd, men ändra ej sin 

 längd och jemnbreda form, fig. 59, b. På samma sätt <S. tridactylites L. 



Clirysospleninm altornifolinm L. 



De små gröna kalkarne sluta sig delvis, i det de 2 sidostälda bladen läggii, sig 

 öfver h varandra i den sadellika fördjupningen mellan de 2 stiften, tafl. III, fig. GO, a, b. 

 Emedan fruktanlaget hastigt tillväxer i sina båda eggar, hindras deraf de 2 öfriga 

 kalkbladen att böja sig inåt. Kalken förstoras mer än dubbelt till fruktmognaden, ja 

 sannolikt ännu vid frökastningen, då kapseln länge stått vidöppen som en stor skål, 

 omgifven af kalken. 



Crassiilaceae. 



Sedum Telepliium L. 



Efter blomningen sluta sig de förut, tafl. III, fig. 61, a, utspärrade kronbladen. 

 De nå då nätt och jemnt öfver pistillerna, fig. fil, b, som stå midt för hvar sitt kron- 

 blad. Blommans tillslntning blir emellertid fullkomligare derigenom, att äfven kar- 

 pellerna, som blomma med utspärrade spröt, tafl. III, fig. 62, a, nn närma sig hvarandra 

 genom inåtkrökning, fig. G2, b, en rörelse, som hufviidsakligen sker i deras bas. 



Clienopodiaceae. 



Hablitzia tamiioides M.B. 



Denna slingerväxt visar i sammanhang med sin postfloration ett egendomligt 

 förhållande, som visar en tydlig sträfvan att göra den befruktade blomman undan- 

 skymd och otillgänglig. 



Blommorna sitta i glesa, men rika samlingar, tafl. III, fig. 63, a, med temligen 

 långa skaft. De äro små, gröna, och de jemnbreda, utstående kalkbladen ändra ej sin 

 ställninof under eller efter blomningen, ehuru deras storlek något tilltager med frukt- 

 mognaden. 



Dessa blommor utvecklas i upprepadt 2-sidiga knippen, som sitta ntefter långa, 

 hängande grenar, dels på öfre, dels på undre sidan. Så snart några blommor i ett 

 knippe börja sätta frukt, ser man en bågböjning af deras skaft, så att kalköppningen 

 vändes mot ett gemensamt centrum, ungefär den näst äldre blomman. Denna liöjnina; 

 förorsakas deraf, att knippets grenar under sin utveckling tillväxa betydligt .starkare 

 på ena sidan, hvilken ej blott får flere cellager, utan också ojemförligt större celler. 



