KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 21. N:0 4. 43 



Kiiil^pots första blomiua är den mest kortskaftade. Men äfven livarje sådan blomma är 

 underkastad en stark böjning i sitt korta skaft, ocli detta liar till följd, att de knippen, 

 som stå på grenens öfversida, snart dragas nedanför samma gren och fortsätta sin 

 utveckling riktade nedåt, fig. 63, b; den äldsta blomman, hvars nedböjniug vållat detta, 

 blir ofta vid denna omstjelpning med insidan af sin kalk hårdt pressad mot hufvud- 

 axeln, under det de 2 blomskaften af näst första ordningen ringformigt böjt sig om- 

 kring denne. Då de öfriga blommorna följas åt 2 och 2, så komma de vid böjningen 

 att parvis möta hvarandra, hvarvid de ofta lägga sig platta mot hvarandra, liksom 

 en ask med sitt lock. Bågböjningen fortskrider med knippets öfverblomstring. Då 

 blommorna till utseendet sitta oskaftade på dicliasiets grenar, sitta de slutligen på den 

 inåtvända, konkava sidan af dessa, sedan desamma hoprullats till ett fast, oredigt 

 nystan under eller omkring hufvudgrenarne. Inuti dessa nystan afkasta fröblåsorna 

 sina lock. 



Papilioiiacea). 



Ticia TouRN. 



l^. sepiwn L. Närmast nedanför de blommor, som just sprida sitt frönijöl, sitta 

 blommor af urblekt gulgrå färg och med följande Idadläge: vingarne, som förut i 

 spetsen stått ut från kölen, liafva nu tryckt sig intill denne; seglet har slagit sig 

 framåt omkring de förras spetsar och smyger sig med kanterna tätt intill de höga 

 sidobucklorna på köl och vingar, tall. 111, fig. 64. Isynnerhet utmärker sig för stor 

 fasthet midtlinien af seglets nu uppåtvända ryggsida, ett parti, som starkt kröker sig 

 kring blommans spets efter att förut hafvu varit krökt i motsatt riktning då seglet 

 stod upprätt. 



V. villosa Roth och Cracca L. förhålla sig på sanima sätt: seglet sänker sig och 

 dess 2 sidohälfter lägga sig platta mot blommans sidor för att derefter i spetsen hop- 

 vikas ungefär som ett omslagspapper vikes samman omkring ett paket, eller som den 

 smalare ändan af en strut hopvrides, tafl. III, tig. 65: ett ogenomträngligt fodral kring 

 den växande baljan, som med sin spets måste antingen genombryta eller aflyfta det- 

 samma. Hos dessa arter blifva efterblommans kronblad mörkt violblå. 



V. Faba L. förhåller sig äfven på samma sätt, och här är det särdeles på- 

 fallande, huru vingarnes stora svarta fläckar hos efterljlomman döljas vid seglets ned- 

 fällning, liksom äfven dettas svartådriga insida. Längre fram utbreder sig den svart- 

 bruna färgen hos dessa ådror, så att den i det hvita seglet inhöljda efterblomman 

 slutligen eger en smutsig färg. 



Lathjrus pratcnsis L. 



Förhåller sig alldeles som Vicia, ehuru kronbladen äro något kortare. Seglet 

 vikes med sin öfverskjutande spets kring kölspetsen, liksom vikningen uf ett trekantigt 

 bref, tafl. III, fig. 66. I klasen trättas stundom blommor, som vissna utan förändring 

 af kronbladens ställning, men dessa sätta ej frukt. De unga baljorna blifva ofta straxt 

 efter sitt framstickande ur seglets hölje besökta af bladlöss. 



