44 c. A. M. LINDMAN, UM POSTFLOBATIONEN. 



Triloliuiu TouuN. 



T. repeiii; L. Bloiiiiiioriia stå mer eller miiidre uppräla och äro skärformigt 

 kröklii bakåt, tall. Ill, Hg. G7, a. 1 ett mera iitveckladt blomliufviid träffas längre ute 

 nästa stadium: det stora seglet hoplägges kring de ölriga blomdelarne, så att blomman 

 blir plattad från sidorna, lig. 67, b, och antager vanligen en starkare rosenröd färg 

 (utom i skugga). Tredje stadiet är, att färgen blir brunaktig och blomskaftet sänker 

 sig. Derigenom blifva alla efterblommor i tur och ordning nedhängande (anmärkes 

 af Hautman, Skand. Flora), och hufvudets utseende är betydligt förändradt, tafl. 111, 

 lig. 68. Seglet har nu i spetsen hopvikits; kronan är alldeles torr, mörkbrun och 

 starkt nervig, tig. 67, c. — På samma sätt T. hybridum L. och montanuni L. 



T. (U/rariuvi L. Utmärkt genom sitt segel, tafl. 111, lig. 69, a, b, som torde vara 

 relativt bredast bland våra baljväxter. Liksom hos T. repens blir blomman nedböjd 

 och färgen öfvergår i brunt. Men seglet sänker sig öfver blommans inre utan att 

 sammanvikas från sidorna, fig. 69, c; det tjenstgör som ett bredt, rundadt skärmtak, 

 och det öfverblommade hufvudet är derför beklädt med de breda, något kupiga, ned- 

 hängande samt tätt tegellagda seglen och påminner derigenom om en liten kotte eller 

 ett honax af Humulus — en samling särdeles väl skyddade fruktanlag. 



T. uiedkiin. Huds. Blomman hai' lång sambladig pip samt utspärrade vingar och 

 bakåtviket se"el, tatl. 111, fig:. 70, a. 1 nästa stadium är seglet lagdt omkring vingar 

 och kölspets, tig. 70, b, och en starkare röd färg antyder börjad förvissning; den långa 

 pipen kröker sig bakåt, sannolikt tvingad af ståndartuben, som är sammanvuxen med 

 pipen till större delen af dess längd och nu får öfverhanden. Derigenom tryckas 

 efterblommorna in mot hufvudet, hvaraf särskildt de nedre kunna draga fördel (blom- 

 skaftets riktning ändras ej). Kronans krökning bakåt tilltager och färgen blir brun, 

 lig. 70, c. Fodrets smala, styfva, förut uppräta flikar riktas nu utåt, tafl. 111, fig. 71. 

 De utspänna derigenom mellan de tättstående blommorna ett oregelbundet gallerverk 

 och ega utan tvifvel samma afvärjande betydelse, som andra lika formade utskott, 

 borst, taggar eller fjäll. 



T. pratense L. Skiljer sig från T. medium deruti, att fodrets flikar förblifva 

 uppräta och samstående. Måhända är det till ersättning som de beklädas af ganska 

 långa, rakt utstående hår, tafl. 111, fig. 72, under det dessa hos föregående art äro 

 korta och icke utspärrade samt derför föga märkkara. Hos begge arterna skyddas 

 emellertid de små fruktanlagen sålunda inom en ganska obeqväm förhuggning och 

 synas svåråtkomliga för alla yttre inflytelser. Detta når sin höjdpunkt hos T. arvense 

 L., der de inbäddas bland dunlika foderblad. 



Genista tinctoria L. 



Blomman är egendomlig derigenom, att den låsmekanism, hvarigenom vid insekt- 

 besök pollenspridningen betr3'ggas, liär blir vid besöket sönderbruten: köl och vingar 

 sänka sig rakt ned, nästan bildande en rät linie med det uppräta seglet (hvars horizontala 

 del eller klo är ganska kort); ståndartuben med det deraf omslutiia stiftet rusar der- 

 emot upp mot seglet, så snart den lösgjorts från kölen ^). Seglet hoplägger sig snart 



^) Se mera härom H. Möller, auf. st., sid. 237 — 8. 



