KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 4. 45 



kring befruktuiiigsdularue, livartill det genom sin form skulle varit mindre väl skiekadt 

 om dessa ej ändrat sin plats, och det kan qvarsitta, torrL oeli hinnaktigt, till baljans 

 mognad (fodret är kort och djupt klufvet). De öfriga kronbladen deremot affalla. 



Medicago falcata L. 



Öfverblomningen liknar mest Genista. Såsom blommande fasthällas stift och 

 ständartub i vågrätt läge genom kölen; men lösgjord derifrän böjer sig, tall. III, lig. 

 73, den korta tjocka pistillen, x, med stor kraft u|ip under seglet, krökande sig u])påt, 

 liksom sedermera baljan. Köl och vingar hänga nu lösa och slaka; seglet ensamt om- 

 sluter fruktanlaget; detta är silkesludet liksom hos flerc andra af familjen, der kron- 

 bladen ofullständigt egna sig åt dess omslutande. 



Melilotus TouRN. 

 Visar den afvikelsen, att hyllet efter blumning(.n ej företager några rörelser, utan 

 samtliga kronbladen, och seglet först, vissna för att snart alfaUa. lialjaii är derigenom 

 utan annat hölje än ståndartuben; hon är glatt, och genom ett kort skaft räcker hon 

 långt utanför det korta vida fodret, som ej förändras. Dock sänker sig blomskaftet 

 något, förande efterblomman intill hufvudaxeln, och klasen blir sammandragen. 



Lotus cornifulata Toukn. 

 Afven här uteblifva förändringar i kronbladens ställning. De antaga en rödare 

 färij ocli äro redan då löst fastade. Vanliiren fälles sei^let först och kölen sist, den 

 senare (ivarhållen af det krökta stiftet och derigenom någon gång omslidande den 

 mognande baljan (anmärkningsvärdt är, att kölen hos slägtet är sprötspetsad). 



Cytisus ansti-iacas L. 



Efter blomningen ändras ej hyllebladens läge. Seglet förblir upprätt och antager 

 en mera gulröd färg. Derför kan kronan (]Varsitta länge, om ock förvissnad. Men ä 

 andra sidan tillstänger hon ej blomman efter befruktningen. Såsom fruktanlagets 

 skydd hafva vi derför att dels betrakta fodret, som här är långt och grundt klufvet 

 (i motsats till den så vanliga korta pipeii med långa, smala flikar) samt ludet; dels 

 fruktanlagets långa silkeshår, som blott saknas å dess främre (undre) egg (»ryggen»), 

 hvilken direkt skyddas af ståndartuben. 



Antliyllis Vulncraria L. 



Kronan är föga påfallande genom de korta skifvorna, men fodret mycket stort, 

 tafl. III, iig. 74, af ljus färg, och fruktämnet i proportion till detsamma ganska litet. 

 Kronbladen vissna utan att ändra sin ställning (vanligen rodnande) och blifva ganska 

 torra; vanligen sitta de qvar som en propp i det flasklika fodrets trånga mynning. 

 Fodret åter förstoras oeh uppblåses något. Derinom tillväxer och mognar den lilla 

 linsformade baljan, som är skattad oeh derigenom befinner sig ungefär midt i det 

 rymliga fodrets hålighet: ett skydd för frukten äfven vid dess mognad. 



