KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 4. 49 



foderbladen, fig. 79, /?, [i. Fruktanlaget har derför endast att förfoga öfver det tredje, 

 nedåtviinda, och i förhållande till skaftet uppräta foderbladet, men omslutes snart af 

 detta, som äfven vid fruktmognaden qvarsitter hinnaktigt. 



C. virginica L. förhåller sig på samma sätt. — Vid ingången till eller basen af hölstret 

 hos C. coelestis står ett syl- eller stiftlikt organ, i toppen vanligen förvissnadt och af olika 

 stark utveckling i olika hölster, fig. 79, /. Det kan tydligen tjena som en >\slagbom» 

 för att stänga vägen till fruktanlagen (se fig.). Det är måhända svickelns första blomskaft; 

 dock har jag aldrig hos C. coelestis funnit det bära någon blomma, hvilket vanligen är 

 fallet hos C. inrc/inicn, tafl. IV, fig. 80. ^) Denna blomma affaller dock normalt, hvilkot 

 tyckes ega sin förklaring deri, att hon efter sin blomning blir utan det skydd, 

 som de öfriga ega inom hölstret. Om hon någon gång utvecklar frukt, böjer sig 

 skaftet med spetsen åt samma håll som de andras, fig. 80, /. 



Tradescantia virginica L. 



I motsats till Cominelyna finnas här 2 svepeblad midt emot hvarandra i gron- 

 topparne, och 2 svicklar utvecklas derför i riktning från hvarandra, tafl. IV, fig. 81. 

 Men dessa svepeblad bilda här inga hölster, och deraf föranledas ytterligare två olik- 

 heter med Coramelyna: 1) de 3 yttre kalkbladen (foderbladen) äro örtartade, gröna och 

 fasta, alla likformiga, och sluta tillsamuum kring fruktämnet sedan de inre (kron- 

 bladen) förvandlats såsom hos Commelyna (Tradescantia anföres af Glor såsom exemplet 

 på »postfloratio pulposa»); derigenom ersattes Commelynas skyddande hölster; 2) blom- 

 skaften äro betydligt längre, ty för att böja sig tillbaka liksom hos föregående slägte 

 ega de här intet utrymme i svickelns plan, der det motsatta bladveckets svickel hindrar; 

 utan skaftet måste böja sig ur bladvecket, omvexlande åt höger och venster och 

 söka en obemärkt plats, se fig. 81, a, b, under svepebladen. ") Härvid röja de samma 

 benägenhet, som hos Commelyna, att taga vägen åt motsatt sida mot knopparnes 

 plats; ty de nedböjda skaften kröka sig vanligen öfver åt andra svickeln, i kors med 

 dennes blomskaft, såsom fig. 81, b, visar (2 efterblominor i livarje svickel). Här åter- 

 kommer det förr anmärkta förhållandet, att l)lomskaftens invecklade böjningar blott 

 kunna förklaras ur inre grund, en spontan nutation för att såvidt möjligt är dölja 

 fruktanlaget. 



Nyctaginca>. 



Miral)ilis longiflora L. 



Efter blomningen inrullar sig det förut platta brämet. Detta sker här på ett egen- 

 domligt sätt. l)räniet har 5 ränder af fastare konsistens och grönaktig färg, likartade 

 dem, som förut såsom kronflikarnes midtelpartier beskrifvits hos t. ex. Solanum; men 



') RrciiLER, BliUliendiasrramnie, I, sid. 140, kallar Oommnlynas svickel axillär (i axilleti af en spatlia). 



Det ifragavaiaiuh: blomskaftet blefve da grenens fortsättning; den blomma, som det bär, är oeksä afsatt 



genom en led, ocli äfven svickelns axlar äro genom sin spädliet oeli Ijnsa färg väl afsatta från detta 



skaft, som till sin bcskaftenlict alldeles liknar stjelken. 

 -) ElcnLF.R anmärker de två sliigtcnas olikhet i blomskaftens riktning efter blomningen, anf. st., sid. 140, 



fig. 69, A, B. ^ 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd. 21. N:o 4. ' 



