KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 4. 51 



betydelse af ungefär samma åsigt som Spkengel. ^) Vi skulle alltså här finna en egen- 

 domlig uppgift för postfiorationen: de mera påfallande, men intet gifvande efterblom- 

 morna skola locka till sig onyttiga gäster och dermed gagna de ännu honungs- och 

 pollenrika blommorna. 



Kerner har, såsom förut nämnts, påpekat det glandulösa fruktämnet hos B. 

 Grossularia L. Det är anmärkningsvärdt, att håriga eller borstbekläddu frukter här 

 träflas just inom underslägtena Robsonia och Grossularia, der blommorna sitta enstaka 

 eller några fä tillsamman, ett förhållande, hvartill jag längre fram återkommer. 



Oeiiotlieraceap. 



Epilobium aiigustifolium L. 



Kronbladen stå rätt ut. Efter blomningen sluta de sig så, att kronan blir plattad 

 från sidorna, ty de 2 bakre för sig och de 2 främre för sig vända sina öfversidoi- 

 niut livarandra, tafl. IV, fig. 84. Alla fyra stå derför omvridna i medianplanet och 

 dä de börja slakna eller luta öfver åt sidan, följas de åt 2 och 2. Afven foderbladen 

 blifva slutligen uppräta. Derpå affalla foder och krona tillsamman genom en led i 

 fruktämnets spets. 



På samma sätt förhålla sig Clarckut pulchella PuRSii. och degans PoiK., hvilkas 

 hyllc är ännu mera uteslutande afpassadt för blomningen. Likaså Oenothera L., hvars 

 kronblad hafva kortare och bredare klor, i hvilka en tjock väfnad förmedlar kronans 

 kraftiga tillslutande på samma gång som kronbladen något omvridas. — Det under- 

 sittande fruktanlaget är sålunda hos dessa växter under sin utveckling alldeles oliöljdt. 

 Hvad dess beklädnad angår, så eger det hos t. ex. Clarckia korta, tjocka, tjällikt till- 

 tryckta hår. 



lopezia corouata Andr. 



Kronbladens månggestaltighet och inrättningarna för befruktningen vittna om en 

 hög grad af utveckling. Afven öfverblomningen är anmärkningsvärd. Fodrets långa 

 smala blad sluta sig, och likaså kronbladen, livars blad dock få olika ställningar: de 

 2 bakre, smalaste inrulla sig snäckformigt; de 2 största, sidostälda böja sig starkt inåt 

 genom krökning af ett elastiskt stycke mellan skifvan och klon och bilda genom sin 

 längd efterblommans tak; det främsta, förut skedformiga, nu från sidorna hopvikna 

 bladet vrides om för att lägga sin ena platta sida intill stiftet. Derpå aflaller hyllet 

 i ett sammanhang. Hlomskaftet har alltjemnt sänkt sig ur bladvecket och blomman 

 befinner sig nu under sitt stora skärmblad. Genom fruktens tyngd blir skaftet slut- 

 ligen bägböjdt. 



Cucurll)itace{e. 



Cucurbita ficifolia Bouché. 

 Kronan är klocklik, klufven till midten, och sluter sig hårdt derigenom, att 

 flikarne vika mot hvarandra sina tunnare ocli lilligare färgade kanter, hvarefter deras 



') So mera härora 11. Muller, Gcscliiclitc der Erkläriiugsversuclie in Bcziig auf die biolog. Beduut. der 

 Blumeufarben uti Kosmos, VI, 1882, u:o 8, sid. 117, följ., samt Bot. Zeit, 1882, n;o 17, sid. 278—281. 



