52 CA. M. LINDMAN, OM POSTFLORATIONEN. 



grotVa uiudeliiervei' krökiis iuiU; pä detta sätt liopsuöras brämet, medan pipeii förblir 

 utspänd, Sädaii utfaller hela kronan i sammanhang med det obetydliga fodret, hos 

 honblomman genom en led mot frnktämnets, hos hanblomman genom en led mot 

 blomskaftets spets. 



Cyclauthera pedata Sciirad. 

 lianblommorna affalla genom en led, som redan under blomningen skönjes 

 ungefär 1 mm. under blomskaftets spets, således längre ned pä axeln än hos före- 

 gående, tafl. IV, lig. 85. Honblommornas hylle sluter sig, men synes i allmänhet qvar- 

 sitta till inemot fruktmognaden, tail. IV, fig. 86. 



Adoxeae. 



Ådoxa Moscliatelliua L. 



Sedan blomsamlingens alla blommor befruktats oeh fått slutna kronor, böjer sig 

 det långa gemensamma blomskaftet och döljer blommorna, hängande i upp och ned- 

 vänd ställning, invid marken under bladen, tafl. III, fig. 75. Kronan qvarsitter ej 

 synnerligen länge därefter. 



Caprifoliaceae. 



Loiiicera L. 



Hos L. Caprifoliuiu L. rullar kronan alla sina flikar tillbaka innan hon affaller, 

 hvarjemte hemies hvita färg förvandlas till gul. Hos L. tatarica L. affaller kronan oför- 

 ändrad. Fruktanlagen sitta alldeles nakna. L. aipigena L. har blommorna mycket 

 spridda, 2 och 2 på ett långt skaft i hvarje bladveck. Då deras mörkröda kronor 

 affallit, sitta fruktanlagen särdeles oansenliga här och der inuti det mycket rika och 

 storbladiga löfverket. De intaga derigenom en plats, som motsvarar den, hvilken efter- 

 blommorna hos Adoxa, Tropteolum m. fl. förskaffa sig genom blomskaftets rörelse. 



Campanulaceae. 



Caiiipanula rotuudifolia L. 



Då kronan vissnar, undergår hon, såsom Clo.s säger, en tillskrynkling (»postflor. 

 crispa»). Derigenom blir hon betydligt hopdragen och liknar slutligen ett smalt rör 

 kring stiftet, utan färg, men af hård och seg konsistens samt ganska hårdt qvarsittande. 

 Hos C. rapunculoides L. får hon vid hoi)fallandet för någon tid en lös, klibbig konsistens. 

 Fruktämnet saknar allt yttre skydd; dess epidermis är mycket tunnväggig. 



Lobelia L. förhåller sig pä samma sätt, sedan de långa brämflikarnes kanter inrullats. 



Orcliideae. 



Hildebrand ') har i sammanhang med sina iakttagelser öfver befruktningens verk- 

 ningar hos dessa växter äfven uppmärksammat öfverblomningen. En obefruktad blomma 



') Die Pruchtbildung der Orchideeii, ein Beweis fiir die doppclti; Wirkuug des Pollens, Bot. Zeit., 1863, sid. 329. 



