KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAI?. BAND. 21. N:0 4. 55 



riket, finner han just deri, att här »hvarje blomma lemnar blott ett enda frö, men 

 detta utmärkt vill förvaradt». ') Visserligen tyckes han hiVrvid närmast fästa sig vid 

 skalfruktens beskaffenhet att såsom ett undersittande fruktämne omgifva fröet »ej blott 

 med fruktskal, utan äfven med kronfästet och det sammanvlixta blomfodret.» Dock kan 

 det ej hafva undgått honom, att genom den egendomliga, af holk omgifna blomställningen 

 det undersittande fruktämnet är särdeles väl förvaradt för snart sagdt alla tänkbara 

 yttre inflytelser, ett förhållande i stort, som förut mött oss hos spridda växter inom 

 andra familjer, t. ex. Asperula arvensi.s, Crucianella, Gladiolus. — Som bekant förhåller 

 sig en blomkorg i många afseenden liksom den enskilda blomman hos anrlra växter (så 

 t. ex. i sitt periodiska öppnande och slutande), och särskildt äro holkfjällen till sin 

 funktion fullt jemförliga med foderblad. Vi iakttaga derför här äfven vid öfvorblom- 

 ningen vissa för hela korgen gemensamma egendomligheter. 



Deremot äro fle enskilda blommornas kronor oftast små, och derför deras post- 

 floration föga anmärkningsvärd med undantag af de större kantblommornas. Uörformiga 

 diskblommor, t. ex. hos Tusnlago, sluta sig; de äro till utseendet mycket länge oför- 

 vissnade, men äfven såsom skrumpnade qvarsitta de samfäldt till rruklnmgnadcn ; äfven 

 hos Cardwis (se nedan samt tafl. IV, tig. 92) blifva de något slutna. — Några (!xempel 

 skola vara tillräckliga till en jemförel.se mellan olika typer af familjen med afscende 

 på blomkorgen, betraktad såsom en efterblomma. 



CichoriaceflB. 



Holkfjällens motsvarighet mot foderblad är inom denna grupp mest i ögonen 

 fallande. En korg af Tnrnxnaim, Lcnntodon m. II., der fruktens |)appus håller på att 

 utveckla sig, har uppräta holkfjäll och är dcrigenom cylindrisk, under det en blom- 

 mande korg, utbredd i solljuset, har fjällen vid midten utåtböjda. 1 korgens hop- 

 slutande deltaga dock äfven blomkronorna, hvilkas rörelse särskildt hos Taraw. ofjicinnlp 

 och Leont. hafttilif: studerats af Pfeffer. I slutna korgar är nemligen kronans pip 

 krökt inåt, i öppna tvärtom, men äfven brämet deltager något i krökningcn; blommornas 

 rörelseamplitud aftager med tilltagande ålder. ") I den slutna holkens trånga mynning 

 sitter sålunda en tät massa vissnande kronor, som i förening med det växande frukt- 

 f^junet bilda en tjock bädd öfver fruktaidagen. Att holkfjällen stå i frukternas tjenst, 

 visar sig sedermera äfven på ett annat sätt, ty för att utsläppa dessa sedan de vid 

 mognaden blifvit flygfärdiga, rikta sig holkfjällen åter utåt, men stanna ej i denna sin 

 rörelse förr än de äro rakt nedåtböjda och trj^ckta intill korgskaftet. Hos Sonchus 

 (if^per All. och oleraccus L. blir holken under fruktmognaden omvändt snurrformig genom 

 holkfjällens fasta ho[)slutning med spetsarne; mellan dessa utskjutes liksom hos öfriga 

 närbeslägtade den vissnade samlingen kronor af de växande fruktfjunen. Hos Ciclio- 

 rium äro de stora kantblommorna särdeles känsliga och ställa sig lätt uppräta, och när 

 de oj mer åter skola utbreda sig, stå de, vridna om hvarandra, qvar inom holken, 

 hvars inre, långa fjäll nu bilda ett trångt rör, och skjutas icke ut, då fruktfjun saknas. 



') E. Fries, Föredr.ng i Pliysiogr. Sällsk. i Lund, 18.34; se Botaniska Utflygtcr, 2, sid. ICl. 

 '^) W. Pfeffer, Untcrsucliungen iiber OelTnen und Sclilicsscn der Hliitlicn, 187.3, sid. 171, följ 



