60 c. A. M. LINDMAN, OM VOSTFLOKATXONKN. 



som öfvcrhufvLid inom växtriket torde; vara möjligt. Uet Uiiigu, jemnbreda axfa-stet 

 är ledadt. Hvarje Icdatycku är ä ena sidan djnpt urgröpt till en kammare för det 

 enblommiga småaxet; honaxen nä ieke öfver ledstycket i längd, ocli eliuru livarje rum 

 mynnar utät med en läng springa, sä är dock, åtminstone efter slutad blomning, 

 springan fullständigt igenfogad oeh blott de länga märkena sträcka sig ut derur vid 

 ledstyckets öfre kant. Den del af axfästet, som bildar yttre väggen af småaxets kam- 

 mare, är neinligen in|)assad liksom en på gångjern rörlig lucka, som kan sluta till 

 hermetiskt. Dertill kommer, att axfästets alla delar nästan ega träets hårdhet. Se 

 tafl. IV, fig. 97, a, b. 



Allmänna slutsatser. 



Postflorationens Imfvuduppgift. 



Sammanfatta vi de nu gjorda undersökningarna, sä fraujgär såsom det hufvud- 

 sakliga resultatet följande sakförhållande: vid tiden för posttiorationen är blomnjan i 

 de allra flesta fall så inrättad, att skyddsmedel förefinnas för frukten, som nu befinner 

 sig i sin spädaste ålder. Eller med andra ord: oafsedt det skydd, fruktämnet under 

 blomningen så ofta eger genom sin plats, beklädnad o. s. v., anordnas hos de flesta 

 växter efter befruktningen ett särskildt skydd för fruktanlaget till dess detta nått den 

 utveckling, att det utan fara kan utsättas för yttre inflytelser. 



Postflorationens hufvuduppgift är således att tjena fruktanlaget till skydd. 



Denna slutsats hvilar förnämligast på följande omständigheter. 



1. Efter befruktningen kan blommans, isynnerhet hyllets utseende förändras så, 

 att blomman under den tid, som följer näst efter blomningen, är betydligt oansen- 

 ligare än förut och derför genom sin obemärkthet i större säkerhet under det 

 vigtiga fruktsättningsarbetet. 



2. Genom befruktningen kan en sådan förändring eller utveckling af hylle- 

 bladen och närstälda bladorgan föranledas, att de genom sin ställning och form blifva 

 skyddande organ för fruktanlaget. 



3. Genom befruktningen kan blommans eller blomsamlingens skaft få en olik- 

 formig tillväxt, så att fruktanlaget genom dess förändrade riktning föres till en be- 

 tryggad plats. I sammanhang med dessa rörelser hos blomskaft och hylleblad utföras 

 många andra egendomliga rörelser, snart sagdt konstgrepp, uti efterblomman, livilka 

 vore lika onödiga som oförklarliga, om de ej hade ett bestämdt syftemål. 



4. Om en art saknar de skyddsmedel, som de närstående arterna ega, före- 

 finnas i de allra flesta fall genom någon specifik anordning hos den förstnämnde fullt 

 motsvarande fördelar. 



5. Om fruktämnet förstörts eller blomman ej befruktats, uteblifva de nämnda 

 förändringarna. 



