4 KOMiAD FIUSTEDT, BIDRAG TILL KANNEDOMEN OM SI^ONGIvE. 



Af dessa ilro Gainniine;i3 och Fialisarcinixi icke fumia vid vår kust, och af de fyi^a åter- 

 stående har jag satiimaiislagit Corticatit! och Halichondria; till en enda grupp med 

 namnet Silicis])ongia"', till hvilken alla former höra, som hafva i sjelfva svampen bil- 

 dade kiselspicula. 



Vid den ytterligare sönderdelningen af dessa tre hufvudgrupper har jag varit 

 särdeles tveksam, hvad Silicispongife beträffar; jag har dervid delvis följt Oscar Schmidt, 

 delvis VosMAER, båda med förändringar, som längre fram skola visa sig. I allmänhet 

 har jag tagit spicula till indelningsgrund, såsom den enda någorlunda hållbara. 



Emedan de flesta spongiologiska arbeten äro skrifna på tyska eller engelska språ- 

 ken, är naturligen också terminologien för spicula tysk eller engelsk. Vosmaer*) gör 

 dock ett undantag derifrån, i det han antagit en s. k. spongiologisk stenograf!, bestående 

 i förkortningar af latinska spicula-benämningar och tecken. Der ett dylikt beteck- 

 ningssätt är användt, måste man dock, såvida ej till detsamma finnes en förklaring 

 hänvisa till en dylik, hvarför jag anser denna stenografi mindre lämplig i ett arbete 

 sådant som detta. Jag tänkte derför till en början använda svenska benämningar på 

 spicula, men fann snart, att detta omöjligen lät sig göra; ty att med ett något så när 

 kort svenskt uttryck återgifva, hvad som menas med spicula »stellato-lagenata», »spinoso- 

 bifurco-acria», »hastato-acria» in. m., är rent af omöjligt. Derför har jag, ej blott i den 

 latinska diagnosen öfver h varje art, utan äfven i den utförligare svenska beskrifningen, 

 användt latinska benämningar; ty, huru oegentligt det än låter att t. ex. säga: »spicula 

 äro acria», har jag ansett det bättre, att konsequent använda latinska benämningar, än 

 att göra en längre beskrifning af nålarne, hvilket eljes i flere fall hade blifvit nöd- 

 vändigt: Jag har der vid lag, såvidt möjligt varit, användt sådana uttryck, som 

 mest öfverensstämrna med Bowerbanks engelska terminologi. För jemförelses skull har 

 jag, i likhet med Vosmaer, uppställt en tabell, utvisande Bowerbanks, Schmidts, Vos- 

 MAEKS och mina beteckningar för de olika spicula-formerna, och i hvilken dessa äro in- 

 delade i tio grupper med färre eller flere underafdelningar. På Tafl. I lemnas afbild- 

 ningar af de i detta arbete förekommande formerna. 



Grupp 1. Spicula acria kallas nålar, som äro spetsiga i båda ändar. 



a) acria: helt och hållet släta, endast svagt böjda eller raka. 



b) C- vel S-curvato-acria: C- eller S-fonnigt böjda. 



c) flexo-acria: långa, släta nålar, böjda på mera än ett ställe. 



d) inflato-acria : små spicula med en ansvällning på eller i närheten af midten. 



e) spinoso-inflato-acria: spicula af grupp 1, d, men som dessutom äro fint taggiga. 



/) inflato-flexo-acria : spicula af grupp 1, c, som äro ansvällda i närheten af ena spetsen. 

 g) tricurvato-acria : vingformade, på tre ställen sjanmetriskt böjda. 



h) mucronato-acria: jemntjocka, endast vid spetsarne hastigt afsmalnande; spetsen begränsad af i det när- 

 maste räta linier. 

 i) hastato-acria: nålar med lansformigt utvidgade spetsar. 



h) spinoso-aoria: fin-taggiga nålar, som endast skiljas från grupp 1, e genom frånvaron af den der be- 

 fintliga ansvällningen. 

 /) bifurco-acria : ytterst små, hårnålsformigt böjda spicula, med den ena grenen längre än den andra. 

 m) spinoso-bifurco-acria: småtaggiga, hårnålsformigt böjda spicula, som äro betydligt större än grupp 1, /. 



') Vers. Spong. Stenogr. (Tijdschr. Nederl. Dierk.) 1881, p. 197 och Bronn's Klassen und Ordnungen, 

 2:ter Band, Porifera, p. 146. 



