KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 6. 17 



mot dess yta; den har äfven, såsom föregående, papiller, men dessa äro här betydligt 

 mindre och färre till antalet. Deras längd öfverskrider sällan 2 mm; stundom saknas 

 de helt och hållet, och aldrig har jag funnit flere än tio hos något exemplar. I deras 

 spetsar äro oscula belägna. Vanligen äro papillerna och partierna kring dem något 

 ljusare än yttre randen. Detta förorsakas, dels, såsom Bowerbank påpekat, genom vat- 

 tenströmningen från oscula, dels, tror jag, lika mycket derigenom att hårigheten 

 är störst i svampens omkrets. Den mörkare färgen i kanten beror nemligen på der 

 samladt slam och sandpartiklar, hvilka af vattenströmmen från oscula skulle hindras 

 att fastna på de i närheten af oscula liggande delarne. Den större hårigheten i bräd- 

 den är ju äfven ett skäl, hvarför slam o. d. der lättare kan samlas. Till skilnad från 

 Polymastia mamillaris, är höjden vanligen större än bredden hos Radiella; undantag 

 härifrån göra dock större exemplar, som ofta äro mer eller mindre tillplattade. Jag- 

 erhöll ett 25 mm långt och 15 mm bredt, men endast 6 mm högt, hvilket ganska 

 mycket påminde om en Polymastia med outvecklade papiller. 



Spicula äro af två slag. Det ena, de capitulato-acuta, är betydligt öfvervägande 

 till antalet; de variera ofantligt i längd från 0,3 — 1,2 mm; de större äro vanligen 

 svagt böjda. Hos denna spongia, såväl som hos andra med denna sorts nålar, finnes, 

 förutom den normala ansvällningen vid basen, ofta en eller två något längre fram på 

 skaftet. Den andra sortens spicula äro betydligt färre till antalet; de äro ytterst fina 

 spicula acria af ungefär 0,3 mm längd. Boaa^erbank har afbildat dem op. cit. III, 

 pl. 15, f. 28, från hvilken figur samma spicula hos mina exemplar dock afvika något 

 litet deri, att de äro betydligt smalare, samt lika ofta raka som böjda. 



Tecopliora Osc. Schmidt. 



TecopLora semisuberites Osc. Schmidt. 



1870, Tecopliora semisuberites Osc. Schmidt, Atl. Spong. 50; pl. 6, f. 2. 



» » n Marenzellee, Denkschr., Akad. Wien; XXY, 368, 1878. 



Tecopliora plus miuusve pyriformis, crasse incrustans vel libera, cortice firma circumdata. Superficies leviter 

 hirsuta, pauUulum striata. Pars superior tiimescens, papillis minutis et paucis oniata. 



Spicula unici geiieris: capitulato-acuta. 



Color: specimina recentia et in spiritii conservata albo-flavescentia; partes laterales et papillae exsiccatorum 

 fere albfe, pars superior tumida obscurior. 



Habitat sat frequens in Gullmaren Bahusioe; profund. 100 — 140 metr. 



Denna spongia torde i de flesta fall sitta fästad vid klippor eller andra fasta 

 föremål; nästan alla exemplar voro nemligen liksom afskurna vid basen, hvilket talar för 

 ett sådant växtsätt. Hos några få var förhållandet helt annorlunda; de voro oskadade 

 vid basen, som var beklädd med ett fint ludd af spicula. Dylika exemplar får man 

 väl antaga hafva vuxit fritt i sand eller lera. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. 21. K:o 6. O 



