KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAB. BAND. 21. N:0 6. 33 



yngre former är den alltid försedd med flere, tätt sittande papiller, som äro svagt till- 

 plattade och å öfre sidan försedda med en grund, längsgående fåra. Dessa papiller äro 

 ihåliga och mynna utåt genom ett mindre osculum ; de äro bildade af två, väl skilda lager, 

 hvaraf det yttersta är tunnt och fattigt på sarkod och får derigenom en ljusare färg 

 än den inre, mörkare kärnan. Spicula spinoso-acuta äro af tvenne, om också ej så 

 särdeles väl skilda, storlekar. De mindre äro svagt böjda, i längd vexlande mellan 

 0,12 — 0,2 mm; de större äro mera böjda, isynnerhet vid den smalare ändan och sakna 

 oftast den ansvällning vid basen, som är vanlig hos de kortare; taggarne sitta äfven 

 mindre tätt och kunna t. o. ra. saknas på nålens spetsigare tredjedel, då de kortare 

 spicula spinoso-acuta deremot alltid äro helt och hållet spinösa. Längden är 0,37 mm. 

 Spicula mucronato-acria, som bilda skelettet i dermalmembranen och i papillernas 

 yttre skal, äro omkring 0,36 mm långa, än böjda, än raka. Såsom en varietet af dessa 

 förekomma mera sparsamt spicula hastato-acria eller till och med spicula acuta. Spicula 

 aequali-ancorata äro tretandade, hafva ett mycket böjdt skaft och äro omkring 0,024 mm 

 långa. Slutligen förekomma ett slags C-formade spicula af samma längd som ankar- 

 spicula, men betydligt smalare. De äro liksom förtjockade vid ändarne, och stundom 

 har jag vid stark förstoring tyckt mig finna en antydan till påbörjad bildning af klor 

 såsom hos ett ankarspiculum. 



Antagligen äro dessa spicula, som vid hastigt påseende hafva stor likhet med 

 spicula C-curvato-obtusa, ej annat än outvecklade spicula ancorata, och pä denna grund 

 har jag ej upptagit dem i den ofvanstående uppräkningen af artens kiselkroppai". 



Jag har varit särdeles tveksam, huruvida jag skulle uppställa denna spongia 

 såsom en egen art eller identifiera den med Microciona jecusculum Bow. ^). Men 

 som beskrifningen öfver denna ej fullt öfverensstäramer med figurerna, och dessutom 

 en del oliklieter finnas emellan dessa båda arter, har jag ansett mig heldi"e böra upp- 

 ställa den såsom ny art än möjligen göra en felaktig identifiering. Om vi först fästa 

 oss vid det vigtigaste, nemligen spicula, finna vi af Bowerbanks figur öfver M. jecuscu- 

 lum, att de visa ganska stor öfverensstämmelse med skelettdelarne hos H. mamillaris 

 Visserligen äro spicula ancorata afbildade endast såsom »bidentate, equi-anchorate» 

 och mucronato-acria såsom "acuate», men denna olikhet är, hvad de förra beträffar, 

 af ringa eller ingen betydelse; i texten säger Bowerbank nemligen om dessa spicula: 

 »angulated bidentate, equi-anchorate, rarely tridentate, large and stout, exceedingly 

 numerous», det vill säga, att tre-tandade ankarspicula äfven äro tillstädes, samma miss- 

 tag, som är omämndt vid föregående art. Hvad de andra dermalspicula beträffar, tyc- 

 kes Bowerbank sjelf ej hafva varit på det klara med dem. I pl. 83, f. 3 äro de afbildade så- 

 som nästan trubbiga i båda ändar — den ena möjligen något tillspetsad — då han 

 deremot i beskrifningen") än kallar dem »acuate» än »acerate.». Vidare säger han om 

 M. jecusculum: »The surface is irregularly corrugated, and the corrugation appears to 

 be produced principally by the slightly elevated state of the oscula», och talar således 



') Mon. Brit. Spong., II, 198, III, pl. 83, f. 1— G. 

 -) L. c. II, 198, III, 274. 



K. Sv. Vet.-Akad. Handl. Bd. 21. N:o G. 



