8H KONUAU FKISTKDT, 151IjKA(J TILl. KÄNNEDOMEN UM sroNGOK. 



busen aitta taggarne tlltast och äro trubbiga, \tii akaftet sitta de glesare och äro skarpa 

 och kloforuiigt böjda. 



De nålar, som bilda det egentliga skelettet i dernialinembranen, afvika frän 

 samma nålar hos Bowekbanks exemplar. De äro, såvidt jag funnit, mycket smala, 

 oftast böjda, vid basen ytterst fint naggade spicula acuta af U,iM — 0,'i'i mm längd. De 

 fina taggarne äro ytterst små och saknas stundom, hvarföre Bowkrbank kanske för- 

 bisett desamma; han har nemligen afbildat dem såsom alldeles släta, och talar ej heller 

 i texten om någon spinositet. Längden af spicula tricurvato-acria är omkring O, vy mm. 

 Spicula luquali-ancorata, som förekomma ytterst talrikt i dermalmembranen, äro endast 

 0,oi(i mm långa. 



? Esperia Peacliii Bow. 



Tafl. III, (i!,^ 7 a— 7 g. 

 1882, Hyniodesniia Peacliii, Bow., Moii. IV, 64, pl. 13, f. 5—12. 



Esperia tenuiter iucnistaiis; superficies fequalis; oscula iucouspicua. JSpicula quatuor g-enerum: spiuoso- 

 acuta, ad basim tantiim sjDinosa; spinoso-acuta breviora, undique spinosa; biclavato-obtusa; pequali-ancorata. 

 Color: specimiiia reeeutia, exsicoata et in spiritu conservata cana vel cana et sparsim viresccntia. 

 Habitat rara ad insulas Koster profund. 160 — 180 metr. 



Af denna svamp erhöll jag endast två exemplar, af hvilka det ena beklädde en 

 Crania, det andra en Balanid. Ytan är fullkomligt jemn, nästan glatt. De största nä- 

 larne hos denna art äro de spinoso-acuta, taggiga endast vid och i närheten af basen. 

 De äro omkring 0,15 mni långa, svagt böjda samt ofta försedda med en hufvudlik an- 

 svällning vid basen; de hafva stundom taggar äfven på skaftet, om ock korta och mycket 

 glest sittande. De kortare, blott omkring 0,12 mm långa spicula spinoso-acuta äro tag- 

 giga öfverallt, oftast raka samt försedda med ett tydligt hufvud. Så långt öfverens- 

 stämma nålarne hos mina exemplar med de figurer, Boweebank lemnat öfver artens 

 spicula. Hvad de båda andra sorterna beträffar, finnas sådane afvikelser, att jag en- 

 dast med frågetecken vågat uppställa mina former såsom identiska med hans. Han 

 afbildar, 1. c, pl. 13, fig. 8, ett smalt, svagt böjdt spiculum acutum; några dj^lika spi- 

 cula har jag ej kunnat finna, utan i deras ställe biclavato-obtusa af 0,32 mm längd. 

 Detta är den hufvudsakligaste olikheten, ty den skenbara, som tyckes finnas vid ankar- 

 spicula, är af ingen betydelse. Om dessa spicula säger Bowerbank, s. 64: »Retentive 

 spicula large and very stout, bidentate, equi-anchorate, moderately numerous; and ra- 

 rely othcrs of the same form exceedingly minute». Han har äfven f. 11 — 12, afbildat 

 tvenne ankarspicula, det ena två-, det andra tre-tandadt. Om det första heter det i 

 ligurförklaringen: »ones of the small, bidentate, equianchorate, retentive spicula»; och 

 om det andra »A large, tridentate, retentive spiculum etc.» Han talar sålunda 

 om två väl skilda storlekar af ankarspicula; men att denna skilnad ej är betydlig, 

 finner man lätt, om man med iakttagande af den förstoring, som finnes angifven i 

 förklaringen, mäter de båda afbildade spicula ancorata; det visar sig nemligen då, att 



