42 KONRAD FRISTEDT, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM SPONGI^. 



Oolor; spccimiiia roccutia, cxsiccata et iii spiritu conscrvata sordide fulvescentia. 

 llaljitat sparsiin in Gullmaven, ad insulas Koster et Väderö, profund. 70 — 180 inetr. 



Det första exemplar, jag såg af denna art, var taget af professor S. Loven 

 vid Bohusläns kust; stället var ej närmare angifvet. Det var bladlikt utbredt, liksom 

 bildadt af tvenne hopvuxna bladskifvor och fästadt vid en Balanid, som det till större 

 delen öfverklädde. Det höll i längd 50 mm; bredden var 70 och tjockleken endast 

 omkring 5 mm. Detta exemplar afviker till det yttre ofantligt från de, som jag sjelf 

 erhållit; ytan är ojemn och djupt fårad. Antagligen har det genom macerering 

 fått ett dylikt från alla de andra afvikande utseende. Alla de exemplar, jag sjelf fick, 

 voro betydligt tjockare, ej såsom detta nästan genomskinliga; ytan är fullsatt med 

 ytterst täta porer, samt i grupper ordnade oscula; af denna för arten karaktäristiska 

 gruppering af oscula kan ej det minsta spår upptäckas hos det först omtalade exem- 

 plaret. En del voro bladlika, en del oregelbundet greniga, och ofta visade de, som 

 hade den förra formen, genom upphöjda åsar en viss tendens till delning. Det största 

 exemplaret var nästan rektangulärt, längden 180 och bredden 110 mm. Spicula acuta 

 äro omkring 0,4 mm långa, oftast svagt böjda ; de bilda större delen af skelettet. Säll- 

 syntare äro capitulato-acuta, deras längd är 0,2 — 0,35 mm. De äro sällan alldeles raka, 

 oftast rätt mycket böjda och sakna nästan aldrig hufvud, som vanligen är fint naggadt. 

 Spicula asquali-ancorata äro särdeles talrika och hålla i längd omkring 0, 02 mm. 



Denna spongia har till det yttre en ovanligt stor likhet med Isodictya Barleei 

 Bow. '). Såsom denna är den af en fast, nästan seg konsistens och har äfven oscula och 

 porer ordnade på alldeles samma sätt. Spicula äro dock mycket afvikande; hos I. Bar- 

 leei saknas, enligt Bowerbank, spicula ancorata helt och hållet, och de af honom af- 

 bildade, smala spicula acuta skulle möjligen kunna motsvara spicula capitulato-acuta 

 hos Esperia foliata, om ej spinositeten å hufvudet skilde dem åt; eljes äro de till 

 längden, såväl som de tjocka acuta, temligen öfverensstämmande med spicula capitulato- 

 acuta och acuta hos E. foliata. Möjligt är, att Bowerbank förbisett såväl ankarspicula 

 som spinositeten vid basen af spicula capitulato-acuta, hvilka stundom äro blott och bart 

 acuta utan hufvud och spinositet, såsom han afbildat dem; och i detta fall äro dessa 

 båda arter utan allt tvifvel identiska; men då jag ej haft tillfälle att undersöka annat 

 än svenska exemplar, har jag ej kunnat afgöra detta och måste derför på grund af de 

 ofvannäranda stora skiljaktigheterna i spicula anse min för en från I. Barleei skild art. 



Esperia Normani Bow. 



1866, Isodictya Normani, Bow., Mon. II, .320, III, pl. 56, fig. 1^-5, 1874. 



Amphilectus " » Vosjler, Notes Leyd. Mus., 117, 1880. 



1874, Isodictya Alderi » Mon. II, 32.3; III," pl. 56, fig. 20—26. . 



Esperia teuuiter vel snepius satis crasse iucrustans. Oscula parva, dispersa. Spicula duoruin generura : 

 acuta ; pequali-ancorata. 



') Mon. Brit. Si)ong. III. pl. 57. 



