46 KONKAU LliKSTHirr, HllJKAG TILL KÄNNläUUMEN OM Sl'ONGI^;. 



riiiikcllia ventilabruiu L. (liow.). 



17G7, Spoiifj-iii vcnl-ilabniiii Linné, Syst. Nat., Ed. 12, 1296. 



lluliciioiiciria » » Fleming, Ilist. Brit. An., 523, 1828. 



» « » JoiiNSTON, Brit. Sp., 107. pl. 7, 1842. 



llalispoiigia » » Blainv., Man. d'Act. 533, 1834. 



Phakellia » » Bow., Moii. II, 122, 1866; III, pl. 22, 1874. 



» « » Osc. ScHMiDT, Adr. Spoiig., Suppl. sec, 15, pL 1, fig. 16, 1866. 



1811, Spoiigiu zetlandica, Jameson, Vera. Mem. I, 561. 



1826, » xerampelina, Grant, Ed. Phil. jouni., XIV,' 116. 



Phakellia foliata vel rurius irregulariter iiifundibuliformis, pedunculo bravi fixa. Margo externus attemuitus. 

 Sceletiira interimm firmum et ramosum. Spicula duorum generuin: acuta; flexo-obtusa. 

 (Jolor: flavesceiis velut spongia praecedens vel s;iepius albo-fiavesceus. 

 Habitat frequens in Gulhnaren et ad insulas Väderö, profund. 140 — 180 raetr. 



Hos denna spongia är bladformen den typiska, men den är ej sällan trattlik, så- 

 som hos I. infundibuliforinis. Tratten är då ej, såsom hos denna, jemn i kanten, utan 

 oregelbundet urnupen. Nedtill är den äfven ofta ofullständigt sluten. Oscula sitta 

 glesare och äro mindre än hos den föregående, från hvilken den derigenom lätt skiljes, 

 som ock genom sin något ljusare färg. 



I den inre byggnaden äro dessa båda svampar helt och hållet olika hvarandra. 

 Då väfnaderna hos I. infundibuliformis öfverallt äro af samma fasthet, har deremot 

 denna art ett inre förgrenadt, mycket fast axelskelett, der spicula ligga ytterst tätt in- 

 till hvarandra med högst obetydligt mellanliggande, kornlös sarkod. Ett dylikt skelett 

 är afbildadt af Osc. Schmidt 1. c. pl. 1, f. IG. Från detta skelett utgå nästan vinkelrätt 

 de mjukare s. k. ramuli, som med lätthet kunna afskrapas så att det inre axelskelettet 

 blir tydligt. Detta har med rätta blifvit jemfördt med axelskelettet hos Axinella, 

 med hvilken Phakellia tydligen är mycket nära beslägtad. Längden af det största 

 exemplar, jag erhöll, var 90 mm, inberäknadt den 20 mm långa foten; bredden 155 mm. 

 Spicula flexo-obtusa, som bilda axelskelettet, variera mycket i längd; flertalet torde 

 dock vara omkring 0,i) mm långa. Derigenom, att de äro mycket böjda, blir det möj- 

 ligt för dem att bilda ett så fast och sammanhängande skelett; de äro nemligen in- 

 flätade i hvarandra alldeles som axelskelettnålarne hos Axinella. Spicula acuta, som 

 äro ställda i det närmaste vinkelrätt mot axelskelettet, bilda de fasta delarne af 

 »ramuli.» De äro med sina spetsiga ändar vända utåt, och derigenom får spongian ett 

 hårigt utseende, som hos torkade exemplar är tydligast. Dessa spicula äro oftast raka 

 och hålla i längd 0,5 mm. 



Phakellia robusta Bow. 

 1866, Phakellia robusta, Bow., Mou. II, 120; III, pl. 21, f. 13—17, 1874. 



Phakellia foliata, praecedente robustior. Oscula parva, dispersa. Sceletum internum firmum et ramosum. 

 Spicula duorum generum: iiexo-acria; acuta, binaj maguitudinis. 



