KONGL. SV. VET. AKADEMIENS IIANDL. BAND. 21. N:0 6. 47 



Color: speciraina recentia et exsiccata sordide flava vel albo-flavescentia. 

 Habitat: specimina pauca ad insulas Koster inventa; profund. 180 meti\ 



Till form och inre byggnad är denna art särdeles lik föregående; den är 

 dock, såsom namnet antyder, tjockare, beroende derpå att »ramuli» äro längre, och så 

 långa, att det inre fastare skelettet helt och hållet döljes af dera, hvilket deremot ej 

 alltid är förhållandet hos Ph. ventilabrum. Dess form är visserligen bladlik som före- 

 gående arts, men sällan så regelbundet solfjäderslik och aldrig trattformig. 



Axelskelettet bildas såväl af spicula flexo-acria som acuta, båda af omkring 1 mm 

 längd. Af dessa äro spicula flexo-acria talrikare och mera böjda än acuta. Spicula i »ra- 

 muli» äro äfvenledes både (flexo-) acria och acuta, men der betydligt mindre böjda och 

 endast O, i — 0,5 mm länga. Man finner sålunda, att spicula hos denna art äro ganska olika 

 föregåendes, och derför kan jag ej, med Oscar Schmidt, anse dera för en och samraa 

 art. Han säger') neraligeii i bcskrifningen: »Die von Bowerbank beschriebene Ph. ro- 

 busta scheint rair nichts zu sein als diese auch ausnahmsweise auf der Europäischen 

 Seite vorkoraraende robustere Varietät.» Mot ett sådant antagande talar dock såväl 

 den yttre formen sora isynnerhet oliklieten i skelettdelarne. 



Axiliella Oso. Schmidt. 

 Axinella rugosa Bow. (Osc. Schmidt). 



18GG, ractTocyliiidrus nigosus Bow., Mon. II, 119; III, pl. 20, fig. 1—4, 1874. 



Axinella » » Osc. Schmidt, Atl. Spoiig., 61, pl. 4, fig;. 1.5, 1870. 



Axinella dendroidea, flexibilis, ramis anastomosantibus. Supnrficies nigosa et nspera; cutis racrabranacea spi- 

 culis destituta. Spicula trium generum : flexo-obtusa ; flexo-acria et acuta, interdum flexo-acuta. 

 Color: specimina recentia, exsiccata et in spiritu conservata flava. 

 Habitat frequens in riulhnarcn, Baliusia' profund. 140 metr. 



Det största exeraplar, jag erhållit af denna vackert greniga spongia, var orakring 

 200 mm högt. Den är sträfhårig, och denna hårighet fraraträder raest hos torkade 

 exemplar; de yttre mot axelskelettet nästan vinkelrätt stående spiculaknippena lägga 

 sig då tätt intill hvarandra och bilda skarpkantade, ojerana, raed stararaens längd- 

 riktning parallela åsar; de fåror, som uppkomma mellan dessa åsar, äro hos väl bibe- 

 hållna exemplar till större delen täckta af den tunna, ej spiculösa dermalmembranen. 

 Oftast äro grenarne fria, men anastoraosera ej sällan här och der. Ett exemplar af 

 70 mm längd och 45 mm bredd har en skiflik, om Phakellia påminnande förra, 

 i det grenarne äro fullständigt förenade med hvarandra och endast framträda som 

 svagt upphöjda åsar. Afven ett annat afvikande exemplar fann jag, hvars grenar 

 voro alldeles runda och nästan helt och hållet saknade den för arten karak- 

 täristiska ruggigheten. Strax efter sedan denna svamp blifvit upptagen ur vattnet. 



') Orundziige einer Spongien-Panna des Atl. Gebietes, 62. 



