12 AXKL WIKÉN', OM CIRKULATIONS- OCH DIGESTIONS-OKGANEN HOS ANNELIDER. 



på ett betraktande af ;j;enomskinliga individ utan dissektion, är det ingalunda svårt att 

 förklara orsakerna till den missuppfattning af tarmkärlsysteraet som insmugit sig i 

 literaturen. Om man öppnar ett lefvande exemplar af en Pectinaria eller en Tere- 

 hellid, synes vid ett hastigt påseende intet vara tydligare än kärlringen och de på tar- 

 mens öfre och undre sidor befintliga längsgående kärlstammarne, Tafl. VI. fig. 2, 3, 4, 

 8. Betraktar man t. ex. tarmen af Terebellides Stroemi genom en loupe märker man också 

 på dess yta temligen tydliga röda strimmor, hvilka i tarmens främre del äro mera 

 oregelbundna, men i den bakre bilda vackra parallela anastomoser mellan »öfre och undre 

 tarmkärlen», Tafl. VI, fig. .3. Det är dylika strimmor, som helt naturligt blifvit an- 

 sedda för och afbildade som kärl. Hos några arter har man visserligen ej kunnat se 

 dem, men, då man tydligen märkt att tarmen varit rik på blod, har man ex analogia 

 slutit sig till, att denna blodraassa skulle vara innesluten i kapillärer. Emellertid finner 

 man vid noggrant betraktande, att tarmen, hvars färg i allmänhet bestämmes af det 

 vanligen intensivt gula epithelet, likväl i kanterna alltid visar sig grön eller röd, allt 

 efter blodets färg. Och vid en mikroskopisk undersökning af lefvande individ finner 

 man utan svårighet, att tai-men utefter nästan hela sin längd innehåller en lakun, i 

 hvilken blodet fritt kan strömma åt alla håll. Denna blodlakun kan ännu bättre demon- 

 streras på exemplar härdade i alkohol, öfverosmiumsyra eller chromsyra. I synnerhet 

 från de senare kan man med lätthet borttaga tarmepithelet; det återstår då, förutom de 

 yttre delarne af tarmväggen ett under dessa utbredt lager af stelnad blod med blodkrop- 

 par. Tafl. 11, fig. 7 visar ett stycke af ett sådant preparat. K äro kärl, som föra blod från 

 bukkärlet till tarinlakunen, och som äro fulla af stelnad blodmassa, hvilken från kärlens 

 mynningar utbreder sig under den muskulösa hinna, som utåt begränsar tarmens vägg. 

 — Hvad som t. ex. hos Terebellides Strcemi ser ut att vara kapillärer i tarmväggen, 

 är endast djupare ställen af lakunen, belägna innanför de veck och åsar som bildas af 

 epithelet. De s. k. öfre och undre tarmkärlen samt kärlringen äro antingen detsamma 

 eller ock på annat sätt bildade utvidgningar af lakunen, eller någon gång ett slags 

 ofullständigt slutna kärl, hvilka vi vilja kalla tarmväggkärl och till hvilka vi i det 

 följande få tillfälle att återkomma, då vi i sammanhang med tarmens väfnader äfven 

 utförligare beskrifva den mellan dessa befintliga lakunen. 



Blodlakunen i tarmkanalens vägg står i förbindelse med de i kroppsändarna be- 

 fintliga, sid. 10 omtalade plexus. Dessutom förmedlas förbindelsen mellan det periferiska 

 kärlsystemet och lakunen af särskilda härför bestämda kärl, hvilka på grufid af sina 

 egendomliga hittills okända eller missuppfattade former förtjena en särskild uppmärk- 

 samhet. Hos Amphicteis, Tafl.l, fig.l, och Pectinaria, Tafl. V, fig. 2, förekomma opariga 

 enkla kärl, som bilda korta anastomoser mellan bukkärlet och lakunen. Sådana kärl 

 äro emellertid hos Ampharetidse ganska sällsynta och saknas hos Terebellidaj. Hos 

 Ampliictenida3 deremot förmedla de nästan ensamt förbindelsen mellan lakunen och det 

 periferiska kärlsystemet, hvaremot öfriga till tarmen gående kärl hos denna familj, 

 som vi i det följande skola se, äro nästan rudimentära. 



Hos alla af oss undersökta arter af familjerna i^mpharetidge och Terebellidaj finnas 

 deremot i hvarje segment, utom i några af de främre, ett par kärl, hvilka, utgående 

 antingen från bukkärlet direkt eller från segmentalkärlen, eller till och med från de i 



