KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 7. 13 



fotknölarna befintliga plexus, inmynna i tarmens lakun. Vi vilja för korthetens skull 

 benämna dem tarmkärl. De hänga alltid fritt i kroppskaviteten, och äro ofta betydligt 

 längre än kortaste afståndet mellan de punkter, från hvilka de utgå, och de vid hvilka 

 de inmynna. 



I främre kroppsändan af Terebellides Stroemi, Tafl. Vl,fig. 3 t^ — i^, och Amphicteis 

 Gunneri, Tafl. I, fig. 1 t^ — t;,, äro tarmkärlen enkla och inmynna på olika ställen i laku- 

 nen, men vanligen i eller i närheten af den undre utvidgade del deraf, som kallats för 

 undre tarmkärl. Detta förhållande är dock ganska ovanligt. Oftast äro tarmkärlen 

 förgrenade. Denna förgrening är enklast i mellersta delen af kroppen hos Amphicteis 

 Gunneri. Tarmkärlen afsända här en rad enkla grenar, af hvilka de undre äro de 

 längsta, och hvilka inmynna i lakunen utefter en halfcirkelformig linie i en mot tar- 

 mens längdaxel vertikal yta, Tafl. I, fig. 1 1,. — tj^„ och flg. 4. I bakre delen af kroppen 

 hos samma djur är förgreningen något mera komplicerad och dessutom sammanhänga 

 här de båda till samma segment hörande tarmkärlen, bildande en öfver tarmkanalen 

 hvälfd båge, Tafl. 1 flg 5. Samma egendomliga förhållande eger rum i bakre delen af 

 kroppen hos Terebellides, men här äro tarmkärlens grenar färre och förenade sins 

 emellan genom ett större antal anastomoser, Tafl. VI, fig. 3 t^„. Hos det stora flertalet 

 Terebellider är dock tarmkärlens form vida mer komplicerad. Mer eller mindre långt 

 ifrån sitt ursprung klyfver sig ett sådant kärl vanligen i tvenne ungefär lika starka 

 grenar, hvilka förbindas genom talrika anastomoser och sjelfva rikt förgrena sig, så att 

 det hela bildar ett mer eller mindre trekantigt nät af betydlig storlek och ofta hun- 

 dratals oregelbundna eller rhorabiska maskor, på sidorna begränsadt af tvenne något 

 starkare kärl, Tafl. 11 fig. 5 och fig. 6. De yttersta förgreningarna, som naturligtvis 

 äro mycket fina, inmynna i tarmlakunen utefter en linie af samma läge som motsva- 

 rande hos Amphicteis; Tafl. 11, fig. 3, Terebella, Tafl. 6, flg. 4, Amphitrite, och fig. 2, 

 Artacama. Sällan äro dessa nät plana, vanligen äro de bukiga, håflormiga eller hop- 

 vikta med konvexiteten framåt. 



CosMOVici'), den ende författare, som hittills observerat dessa egendomliga bild- 

 ningar, har af desamma en helt annan uppfattning än den af oss framstälda. Hos Te- 

 rebella gigantea tinnes enligt denne författare i bakre och större delen af kroppen fem 

 längsgående hufvudkärlstammar, bukkärlet, öfre och undre tarmkärlet samt tvenne sido- 

 kärl, fritt utspända i kroppskaviteten. Hvart och ett af dessa senare, som genom pa- 

 riga kärl stå i förbindelse med bukkärlet, afsänder i hvarje segment ett kärl till tarm- 

 kanalen, hvilket, tätt slutande sig till dennas "vii^^g, sträcker sig uppåt mot ryggkäi^let, 

 der böjer sig om, löper nedåt och inmynnar i undre tarmkärlet. Mellan de båda ar- 

 marna af den sålunda bildade slyngan är en håfformig membran fästad, hvilken inne- 

 håller ett rikt nät af blodkärl. Vi hafva redan visat att vi ej kunna dela Cosmovicis 

 åsigt angående förekomsten af särskilda kärl i tarmkanalens väggar hos Terebella. Och 

 ehuru vi ej haft tillfälle att undersöka Terebella gigantea eller conchylega, våga vi 

 dock hysa tvifvel om riktigheten af hans beskrifning på de undernätartade bildningar, 

 han hos dessa arter funnit. Terebella gigantea liknar såväl med afseende på cirkula- 



') Glaude génitales et orgaues segmentaires des Annélidfs polychétes: ArcL. de Zool. exp. et gén. VIII, 233; 

 Ch. II § 2, p. 277. Pl. XXII, fig. 1, 2, 5, 6. 



