KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 7. 15 



hafva sett, att en blodlakun mellan tarmkanalens väfnader förekommer, och att den- 

 samma i båda kroppsändarna står i förbindelse med derstädes befintliga plexus af fina 

 kärl. Denna förbindelse är dock i främre och bakre kroppsändan något olika. Bakåt 

 sträcker sig nämligen lakunen nästan ända till anus, der den omedelbart öfvergår i 

 plexus. Framåt deremot slutar den vanligen på gränsen mellan oesophagus och den 

 egentliga tarmen. På väggai'ne af oesophagus finnas således verkliga kärl, hvilka mynna 

 in i lakunen och förmedla förbindelsen mellan denna och det kring munhålan belägna 

 plexus, hvarifrån de utgå. Vid sin främre gräns, således just på öfvergången mellan 

 tarmen eller magen och oesophagus, är lakunen betydligt vidare än på något annat 

 ställe. Här bildas derför en m. ra. ringformig ansvällning, hvilken, då den är fyld med 

 blod, har utseende af ett kärl och derför blifvit beskrifven under namn af annulus vascu- 

 losus. Denna ring förekommer emellertid ej konstant. Hos hela familjen Åmphictenidte 

 är den otydlig och hos Terebellides Stroemi och Pista cristata kan den ej alls urskiljas. 



Från främre delen af tarmväggens lakun — från «annulus» der en sådan finnes 

 — utgår hjertat. Detta är en betydligt vid, pulserande kärlstam, som ligger fri ofvanpå 

 eller något vid sidan af oesophagus och som i främre ändan hos olika arter på olika 

 sätt uppdelar sig i kärl, som föra blodet till gälarne. Angående formen på detta or- 

 gan hänvisa vi till figurerna, Tafl. I Jig. 3, 13, Tafi. II fig. 2, 4, Taft. III Jig. 2 H, 

 Taji. V Jig. 13 H. Tafl. III fig. 9. M. Edwakds^) och med honoin flere andra förfat- 

 tare uppge, att hos Terebelliderna ett mindre blodkärl skulle afgå från hjertats spets 

 till oesophagus och främre kroppsändan. Detta vore ganska egendomligt, då ett dylikt 

 kärl aldrig skulle kunna innehålla annat än venöst blod. Pa de af oss undersökta for- 

 merna finnes ett sådant kärl aldrig, men väl förekommer t. ex. hos Terebellides Stroemi 

 under hjertat ett större mediant, oesophagus tillhörande kärl, som under hjertats 

 bas mynnar in i tarralakunen, Tafl. VI Jig. 3 a. Måhända har man tagit detta kärl 

 för en fortsättning af hjertat. Afven Råthke^) uppger att »ryggkärlet» fortsattes framåt 

 efter afgifvande af grenar till gälarne. Detta hos Amphictene auricoraa. Med rygg- 

 kärlet menas här naturligtvis detsamma som sedan kallats hjerta. Denna Rathkes 

 uppgift hvilar emellertid på ett misstag, äfven här utgå från hjertat inga andra kärl 

 än gäl arter er na. 



Att här närmare inlåta sig på en undersökning af blodkärlens förhållande i gä- 

 larne, är öfverflödigt, då denna del af cirkulationsorganen, tack vare ClaparÉdes un- 

 dersökningar, är väl känd. 



Cirkulations-organen hos de särsldltla formerna. 



Fam. AMPHARETIDAE. 



Ta/i. I fig. 1 visar en öfversigtsbild af anatomien hos Amphicteis Gunneri. Man 

 ser bukkärlet b med sina förgreningar till kroppsväggarne. Zigzagformade sidokärl 

 finnas, /. /., de skymmas på figuren till större delen af borstknippenas i kroppshålig- 

 heten inskjutande baser samt de vid dessa fastade musklerna. Två opariga anastomo- 



') Circul. dans les Aunéiides, 201. 



-) Beitr. z. Anat. u. Phvs., 77, Tab. V, fis:. 4. 



