KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 7. 23 



förse en del af kroppsväggen, segmental- och generationsorganen med blod, äro täm- 

 ligen oregelbundna, ej alltid pariga och vida talrikare än segmenten men torde dock 

 få anses homologa med segmentalkärlen hos Terebelliderna. Rathke anger, att buk- 

 kärlet hos Amphictene auricoma är enkelt ända till bakre ändan af kroppen, samt att 

 det regelbundet utsänder ett par grenar i hvarje segment. Huru härmed förhåller sig 

 kunna vi ej med bestämdhet afgöra. Det är möjligt, att detta förhållande varierar hos 

 olika arter. 



Rathke har hos Amphictene trott sig finna ej mindre än tre längsgående rygg- 

 kärl. Detta är, som vi redan nämt, utan tvifvel ett misstag. Äfven hos Pectinaria 

 belgica ha vi förgäfves sökt efter ett mediant ryggkärl. De båda sidokärlen — sido- 

 ryggkärl Rathke — ha vi deremot återfunnit. De motvara utan tvifvel sidokärlen hos 

 Terebelliderna, ehuru de äro starkare än dessa och synas spela en mera sjelfständig 

 rol. Från dem utgå grenar till parapodierna och till hud och muskler. De egendom- 

 liga, med blindsäckar försedda kärl, som Rathke funnit hos Amphictene och som ut- 

 göra anastomoser mellan bukkärl och sidokärl förekomma äfven, såsom CosMOVici ^) påvisat, 

 hos Pectinaria belgica. Vi instämma fullkomligt med den senare i hans framställning 

 af sammanhanget mellan dessa och segmentalorganen, vi tillägga blott, att de befinna 

 sig i 3:dje och 4:de borstbärande segmenten, hvilket på CoSMOViCiS figur ej rätt klart 

 synes. 



Det periferiska kärlsystemet torde hos de öfriga vid vår vestkust förekommande 

 Amphicteniderna i föga eller intet skilja sig från det hos Pectinaria. Vi ha åtminstone 

 ej kunnat finna några afvikelser, ehuru erkännas måste, att dessa arters litenhet gjort, 

 att det varit oss omöjligt att med full säkerhet konstatera alla detaljer. 



Tarmkärlsystemet deremot är hos de fj^ra arterna rätt betydligt olika. Vi börja 

 med Pectinaria belgica. Man känner sedan länge, att tarmkanalen hos Amphictene, 

 som är nära tre gånger så lång som kroppen, bildar en stor dubbel slynga. Dels i 

 följd häraf, dels på grund af tarmväggens histologiska byggnad kan man lämpligen ur- 

 skilja tre afdelningar, hvilka äfven i afseende på sitt förhållande till cirkulationsor- 

 ganen visa sig olika. Den första, som med rätta kan kallas oesophagus, sträcker sig 

 från munöppningen halfvägs till första krökningen, den andra eller magen sträcker sig 

 derifrån framåt till andra krökningen, den tredje är ändtarmen. På alldeles samma 

 sätt är tarmen byggd hos Pectinaria, Petta och Lagis. 



Matstrupens väggar innehålla hos Pectinaria belgica, lika litet som hos någon annan 

 känd Annelid, någon blodlakun. Deremot finnas på densamma tvenne större rikt för- 

 grenade kärlstammar, en öfre och en undre, hvilka endast temligen löst äro fastade 

 vid strupens väggar och hvilka stå i förbindelse dels med kärlen i hufvudregionen dels 

 med hjertats basalsinus. Detta, som till byggnad, form och funktioner fullkomligt mot- 

 svarar Terebellidernas och Amphictenidernas hjerta, utsänder två par långa gälarterer. 

 Taji. VI,fig. 8, R hjevtat, gg gälartererna, /^. 5 undre sidan af hjertat, gg gälartererna. 

 Hjertat är fästadt vid gränsen mellan oesophagus och magen, på högra sidan af tarmen, 

 och är af betydlig storlek. Tarmen omgifves vid dess bas af en stor blodsinus, i hvilken 



^) Glandes gén. et org. segm. des Ann. Pol., p. .340 Pl. 27, fig. 14. 



