KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:(J 7. 29 



fibrosa, en bindväfshinna och slutligen en muskelhinna. Mellan fibrosa och intima fin- 

 nes stundom en beläggning af kornig protoplasma samt alltid mikroskopiska flercelliga 

 körtlar men intet epithel. 



En annan åsigt om tarmkanalens byggnad uttalar Quatrefages ^). Enligt 

 denne författare beklädes tarmväggen alltid ytterst af ett endothel, peritoneum, redan 

 iakttaget af Delle Chiaje och Rathke, och består vidare af ett muskellager, ett fibröst 

 lager och slutligen en slemhinna, »la muqueuse». Mellan denna och det fibrosa lagret 

 finnes på den egentliga tarmen ett lager af lefverceller. Quatrefages' förtjenst är egent- 

 ligen att hafva, om än ej upptäckt, så dock bestämdt framhållit betydelsen af det s. k. 

 peritoneum samt påvisat dess allmänna förekomst hos Anneliderna. Hans uppfattning 

 af epithelet eller det lager, som närmast skulle motsvara detta, är deremot otydligt 

 framstäld i hans bekanta Histoire naturelle des Annelés, dock synes han tilldela detta 

 en sjelfständigare ställning än Ehlers gjort. 



De undersökningar vi hittils omtalat hafva företrädesvis haft till objekt fritt lef- 

 vande Annelider. Det var Claparede förbehållet, att först gifva en utförlig framställ- 

 ning af Tubicolidernas struktur. Tarmkanalen hos dessa Annelider består, enligt Cla- 

 parede^), af tre särskilda lager, epithelium, muskellagret och peritoneum, hvartill stun- 

 dom kommer ett subepithelial-lager. Epithelet, hvilket ofta innehåller pigment, afsön- 

 drar en cuticula, som bär cilier. Det är i allmänhet ett cylinderepithel, bestående af 

 ett lager långa celler, hvilkas kärnor vanligen intaga ungefär samma nivå. Stundom ha 

 också cellerna andra former, och i vissa fall förekommer vid basen af de egentliga epi- 

 thelcellerna ett lager af cellkärnor tillhörande ett slags celler, hvilka af Claparede an- 

 tagas antingen ersätta förstörda epithelceller, eller inskjutas mellan sådana, då tarmen 

 tillväxer. Hos Cha3topterida3 har mellersta delen af tarmen ett föga utveckladt epithel, 

 utan cellgränser liksom hos de af Exilers beskrifna: ))L'épithelium est formé par un 

 systéme de cloisons et de fibres semées de nucléus et séparées par une matiére homo- 

 géne». Öfver hufvud taget råder en utomordentligt stor öfverensstämmelse mellan tarra- 

 epithelets och hypodermets byggnad. 



I flera fall torde hela epithellagret fungera som afsöndringsorgan. Oftast före- 

 komma dock i detsamma encelliga körtlar af olika slag, mest utvecklade hos Bran- 

 chiomma. Muskellagren äro mest utvecklade på oesophagus, mindre på den egentliga 

 tarmen. Längsmusklerna ligga vanligen ytterst och de något finare ringmuskeltrå- 

 darne innanför dessa. Stundom är dock lagerföljden omvänd. Ett subepithelial-lager 

 finnes egentligen på sådana ställen, der epithellagrets veck äro starkare utvecklade. 

 Det är af bindväfs natur, och utgöres af en homogen grundmassa med strödda kärnor. 



De arbeten vi nu refererat innehålla nästan allt, hvad man hittils känner om 

 tarmkanalens histologi hos Anneliderna. De bidrag, som lemnats till denna frågas ut- 

 redande efter år 1873, då Claparédes sista arbete utkom, äro ej af någon synnerlig 

 betydelse, innehålla intet principielt nytt, och afse uteslutande enskilda arter'). 



^) liist. uat. des Anuelés, I, p. 36 o. följ. 

 -) Structure des Annélides sédeutaires. 

 ') Jemför följande arbeten: 



S. A. Hansen: Anatoiiiie von Leauira tetrag-ona. Arcli. f. Mat. og Naturv. i, p. 354. 



