32 AXEL WIRÉN, OM CIRKULATIONS- OCH DIGESTIONS-ORGANEN HOS ANNELIDKK. 



dragen proboscis, hade friimre delen af tarmkanalen hoppackad i en inängd veck men 

 ej bildande slyngor. 



Vi ha sett, att slyngor på tarmkanalen hos Terebellider äro vida vanligare före- 

 teelser, än man hittils vetat. Endast hos Terebellides är en sådan förut observerad, 

 nemligen af Steen^), hvilken dock förlagt densamma några segment för långt bakåt. 

 Det är egentligen hos arter med kortare kropp och mera begränsadt antal segment, 

 som sädana slyngar förekomma. Hos former med ett mycket stort och obestämdt an- 

 tal af temligen likformiga segment är tarmen antingen rak, som hos Amphitrite och 

 Pista, eller nästan rak, som hos Terebella och Thelepus. Det är intressant att kon- 

 statera, att en slynga vanligen förekommer ungefär på gränsen mellan den kroppsdel, 

 som är försedd med egentliga borst, och den, som blott eger hakborst, och detta ej 

 allenast hos flere Terebellider utan äfven hos de båda arterna af si. Amphicteis. Denna lik- 

 het i läge synes antyda, att tarmslyugan hos de olika formerna ej uppstått fullkomligt 

 sjelfständigt, utan utvecklats från ett för Terebellider och Amphicteis gemensamt anlag, 

 ty något nödvändigt sammanhang mellan tarmens form och fördelningen af borsten på 

 kroppen torde svårligen kunna uppvisas. 



Tarmkanalens form hos Amphictene auricoma är bekant, tack vore Rathkes^) un- 

 dersökningar. Vi kunna endast tillägga, att den hos alla de fyra af oss undersökta, till 

 denna familj hörande arterna är i det allra närmaste densamma. Se t. ex. tarm- 

 kanalen hos Petta pusilla, Tafl. IV, fig. 9. 



Tarmkanalens ombildning genom utveckling af blindsäckar på densamma före- 

 kommer endast hos tvenne arter, båda tillhörande fam. Ampharetidaä, nemligen Melinna 

 cristata och Amphicteis Gunneri. Hos den förra finnes en liten uppåt riktad blind- 

 säck på (jesophagus, Tafl. J, fig. 12 K. Den ligger på venstra sidan om hjertat H och har 

 tjocka väggar och ett mycket litet lumen. Vi återkomma till densamma på tal om 

 tarmens histologiska byggnad. Hos Amphicteis Gunneri förekommer en ytterst egen- 

 domlig och, så vidt vi känna, alldeles enstaka stående bildning nemligen en stor in- 

 stjelpt bindsäck. På undre sidan af tarmen, strax bakom den s, k. kärlringen, befinner 

 sig mynningen för denna blindsäck, Tafl. 1, fig. 2 M. Hit gå ett par tarmkärl, fig. 11^, 

 hvilka förgrena sig i blindtarmens hålighet och förse densamma med blod. Sjelfva 

 blindtarmen är betydligt stor och sträcker sig nästan ända till tarmslyngan, fig. 2 B, 

 den är smal, nästan jemnbred, i genomskärning trekantig med något kontava sidor och 

 trekantigt lumen. Den är till färgen intensivt gul och har ungefär samma histologiska 

 byggnad som den angränsande delen af tarmväggen. Hos Amphicteis gracilis ha vi ej 

 kunnat finna någon antydan till en sådan bildning, huru mycket tarmkanalerna hos dessa 

 båda arter än föröfrigt likna hvarandra. Den noggrannare beskrifningen på den egen- 

 domliga blindtarmen reservera vi för den histologiska delen af afhandlinsen. 



Vi ha sett, att tarmkanalen med afseende på sin form hos familjerna Araphare- 

 tidfe, Amphictenidee och Terebellida^ undergått betydliga förändringar från den hos An- 

 neliderna vanligaste och enklaste formen. De förändringar den undergått med afseende 



^) Anat. hist. Uiiters. v. Terebellides Stroemi p. 30. 



-) Beitr. z. vergl. Anat. u. Pliysiol. 1842 p. 64. Tab. V, fig. 4. 



