34 AXEL WIRÉN, OM CIRKULATIONS- OCH D1GEST10NS-0R6ANEN HOS ANNELIDER. 



delar af lulringskanalen genom djupa insnörningar och har äfven i inidten tvenne så- 

 dana, hvarigenom den delas i tre afdelningar. Den egentliga tarmen är till en början 

 fullkomligt cylindrisk inen i bakre delen af kroppen insnörd vid segmentgränserna. 

 Hos Artacama är, Tafl. VI, fig. 1, 2, mellersta delen af körtelraagen, d. v. s. den som 

 ligger främst i det proboscisliknande utskottet, oregelbundet och djupt veckad, så att 

 lumen på vissa ställen är ganska trångt. Bakåt blir körtelmagen betydligt vidare och 

 öfvergår så småningom i chitinmagen. Främre delen af den egentliga tarmen är lik- 

 som hos Terebellides betydligt vidare än den bakre, bakom sista slyngan belägna delen. 

 Bakersta delen af tarmen har ringformiga insnörningar mellan segmenten, såsom hos alla 

 de följande. Hos Pista cristata är körtelmagen, med undantag för dess främsta del, 

 oregelbundet och mycket djupt veckad och skrynklad samt dessutom framtill på inre 

 sidan försedd med tydliga på tvären gående åsar på epithelet. Chitinmagen delas genom 

 ett djupt ringformigt veck i två afdelningar och är likaledes genom djupa veck skiljd 

 från körtelmagen och den egentliga tarmen. Denna senare är försedd med ringformiga 

 veck, hvilka ej alltid sammanfalla med segmentens gränser, Tafl. III, fig. 1. Hos Am- 

 phitrite cirrata, Taji. III, fig. 4, är körtelmagen utefter hela sin längd utomordentligt 

 starkt veckad. Den öfvergår plötsligt i den genom fyra inskärningar i fem partier af- 

 delade chitinmagen, hvilken hos denna art, åtminstone i främre delen, har jemförelsevis 



väggar. 



Af alla de arter, hos hvilka vi funnit tarmkanalen differentierad i en särskild 

 körtelmage, en chitinmage och en egentlig tarmafdelning, är Terebellides Stroemi, 

 Tafl. JII, fig. J, den som har dessa organ mest utvecklade och såväl till utseende som 

 byggnad mest skiljda från hvarandra. Dessa organ äro också här förut observerade 

 af Steen, ehuru af honom i hög grad missuppfattade, hvarom närmare längre fram. 

 Oesophagus slutar, som vi nämt, hos Terebellides på gi'änsen mellan tredje och fjerde 

 borstbärande segmenten, der den öfvergår i körtelmagen, hvars lumen hastigt blir något 

 vidare än strupens, T^afl. III, fig. 5. En liten remsa midt på ryggsidan af körtelma- 

 gens vägg a a undergår nu ingen annan förändring än att den först blir betydligt tjockare, 

 sedan åter tunnare, hvarefter den temligen hastigt öfvergår i chitinmagens K yå.^g. Denna 

 del öfverensstämmer till sin histologiska byggnad mera med oesophagus än med körtel- 

 magen och kan på sätt och vis betraktas som en fortsättning af den förra, ett förhållande, 

 som i viss män förklarar det annars svårtydda factum, att hjertats bas utgår från 

 bakre delen af körtelmagen, ej som vanligt från gränsen mellan den och oesophagus. 

 Det undre och vida större partiet af körtelmagens ^Ägg böjer sig ungefär vid midten af 

 densamma om och sträcker sig framåt, det vill säga den bildar ett stort bakåtriktadt, 

 i tarmens lumen inskjutande veck. Derefter böjer sig tarmväggen åter bakåt och öfver- 

 går i chitinmagens vägg. Pä detta sätt bildas en stor framåtriktad blindsäck 6 6 af be- 

 tydligt större vidd än tarmen sjelf. Eller med andra ord, oesophagus och körtelmagen 

 tillsammans ha formen af en ihålig cylinder, hvilken i ena ändan är fästad vid ett ihåligt 

 klot. Just vid gränsen mellan klotet och cylindern beiinner sig ett kalottformigt veck, 

 som hänger fritt ut i klotets hålighet. I främre ändan samt i öfre kanterna af den af 

 körtelmagens vägg bildade blindsäcken sitta sex par symmetriskt stälda lameller fastade 

 II. Dessa lameller ha hvar och en ungefär formen af en halfspherisk kalott. Det 



