KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 7. 35 



öfversta paret sträcker sig föga framom det af tarmväggen bildade vecket. Det 

 näst öfversta skjuter fram något längre o. s. v., det understa sträcker sig ända till 

 gränsen af chitinmagen. De ligga tätt packade på hvarandra och uppfylla i följd häraf 

 ej allenast hela den af körtelmagens vägg bildade blindsäcken utan också allra största 

 delen af denna mages lumen. En genomskärning af främre delen af körtelmagen afbildas 

 schematiskt på Tajl. 111, fig. 8: a är den oförändrade dorsala delen af körtelraagens vägg, 

 v det genomskurna, af samma magväggs undre del bildade vecket, k blindsäckens v&gg, 

 n lamellerna. Ett tvärsnitt af körtelmagen strax bakom vecket visas ?iijig.7. Här synes 

 naturligtvis ej det i föregående figur genomskurna vecket, bokstafsbeteckningen är den- 

 samma som på föregående figur. Det är att märka, att körtelmagens lameller bildas 

 ej blott af epithelet utan af alla de väfnader, som sammansätta tarmväggen med un- 

 dantag af peritoneum. Man skulle derför möjligen kunna betrakta lamellerna som hop- 

 pressade veck, och hela körtelmagen hos Terebellides kan möjligen tänkas ha uppkom- 

 mit från en veckig körtelmage, sådan som den förefinnes hos t. ex. Amphitrite cirrata 

 eller Pista, ehuru vecken blifvit mera ordnade och organet i sin helhet mera samman- 

 tryckt i längdriktningen. Att, i likhet med Steen^), hvilken föröfrigt ej rätt räknat 

 lamellernas antal, uppfatta dessa tillsammans såsom en i tarmkanalen mynnande lefver 

 torde vara mindre egentligt. 



Chitinmagen är hos Terebellides mycket liten, och mottar blott ett par tarmkärl 

 Tafi. VI, fig. 3, hvarför den måste anses tillhöra blott ett segment. Den är genom 

 mycket djupa insnörningar skiljd både från körtelmagen och den egentliga tarmen, och är 

 betydligt smalare än denna, men har tjockare väggar än hos någon annan art. Den egent- 

 liga tarmen är, som vi redan nämt, delad i två afdelningar, ett vidare ofvan slyngan 

 beläget parti, samt ett bakre smalare, cylindriskt och slutligen perlsnoddlikt, Tafl- 

 VI, fig. 3. 



Vi ha redan förut sid. 23 omtalat de särskilda afdelningar, i hvilka tarmkanalen 

 sönderfaller hos Amphicteniderna. Dessa afdelningar skiljas dock nästan endast på sitt 

 läge och sin histologiska byggnad, hvarför vi här ej ha något att tillägga om de- 

 samma. 



Hos Melinna cristata är tarmkanalen från bakre delen af oesophagus till anus 

 temligen likformig. Hos Amphicteis gracilis och Gunneri deremot är den framför slyn- 

 gan belägna delen betydligt vidare än den bakre och torde derför med rätta kunna 

 benämnas mage i motsats till den bakre egentliga tarmen. Det är i magen som den 

 egendomliga blindsäcken hos Amphicteis Gunneri befinner sig, Tafl. I, fig. 1 och 2. 

 Denna, såväl som magen sjelf, är intensivt gul, ehuru den gula färgen delvis döljes af 

 blodets gröna färg. 



Tarmkanalen är, förutom vid sina båda ändar, fästad vid kroppskavitetens väggar 

 genom muskulösa diaphragmer på gränserna mellan de särskilda segmenten samt genom 

 muskler, fastade vid kroppsväggens öfre eller undre midtlinie med den ena samt 



1) Anat.-hist. Unters. v. Tereb. Str. p. 29, Tafl. 2, fig. 8. 



