KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR BAND. 21. N:0 7. 39 



Epithelet. 



Det är genom Claparede's utmärkta undersökningar väl kändt, att tarmepithelet 

 hos de' sedentära Anneliderna i allmänhet är sammansatt af långa prismatiska celler van- 

 ligen bildande blott ett enkelt lager. Äldre författares äsigt, att det skulle bestå af 

 ett lager kornig protoplasma med kärnor men utan gränser mellan cellerna är härige- 

 nom vederlagt. Men det är sannt, att epithelcellerna innehålla en oerhörd mängd af 

 korn, oljedroppar och andra föremål, som ofta betydligt försvåra studiet af denna 

 väfnad och stundom nära nog omöjliggöra ett tydligt urskiljande af cellgränserna, åt- 

 minstone på längd- och tvärsnitt. 



Hvad Clapaeede uttalat om de sedentära Anneliderna i allmänhet, gäller äfven för 

 alla de former, som nu sysselsätta oss. Hos alla finna vi tarmens epithel från mun- 

 öppningen och till anus uteslutande eller till största delen bestå af långa, prismatiska 

 celler stälda vinkelrätt mot tarmväggens yta. Dessa cylinderceller äro i tvärgenom- 

 skärning 3 — 6 kantiga och hafva vanligen mycket tydliga och tjocka starkt ljusbry- 

 tande och genomskinliga väggar, hvilka lätt låta sig demonstreras på ytsnitt, Tafl. I, 

 Jiff. 10, Tajl. IV, jig. 4. Sjelfva cellerna deremot äro, som nästan alla våra figurer 

 visa, fyllda af granulationer af flere slag. Om man derför betraktar ett tvärsnitt af 

 tarmväggen, som innehåller mer än ett lager celler, är det ofta ytterst svårt att upp- 

 täcka det strukturlösa, kornfria gränslagret, hvilket, tack vare dess ytterliga genomskin- 

 lighet, låter underliggande korniga cellinnehåll lätt synas. I de flesta fall är epithel- 

 lagret enkelt. Cellerna äro i detta fall vanligen jemnbreda och tvärt afhuggna i båda 

 ändarna. Större delen af tarmkanalen hos Amphictenidas, Taji. IV, jig. 10 A, och Melinna, 

 blindsäcken och större delen af magen hos Amphicteis, Tafl. I fig. 9 och jig. 7 A, Tafl. IV, 

 tig. 8, körtelmagen hos Amphitrite, Tafl. II, fig. 10, och Thelepus, chitinmagen och större 

 delen af den egentliga tarmen hos Terebelliderna, erbjuda exempel härpå. I alla dessa 

 fall lioga kärnorna ungefär lika högt öfverallt och närmare basen af cellerna, så att af- 

 ståndet mellan denna och kärnan är ungefär hälften så långt som afständet mellan 

 kärnan och den mot tarmens lumen gränsande delen af cellerna. På lamellerna i kör- 

 telmagen hos Terebellides, hvarest epithelet också är enkelt, ligga kärnorna ännu när- 

 mare cellbaserna, Tafl. III, fig. 6. I alla dessa fall äro epithelcellerna jämförelsevis 

 korta: längden förhåller sig till bredden som 4 till 1 — 10 till 1. Kortast äro de 

 hos Petta pusilla. 



Epithelet är emellertid, som man vet, ej alltid på ytan jemt. Ofta är det något 

 vågigt i synnerhet i främre delen af tarmkanalen hos Amphicteis, i körtelmagen hos 

 Terebella m. fl. st., Tafl. /, fig. 7 B; Tafl. IV, fig. 7 o. s. v. I detta fall äro cellerna 

 olika långa och något smalare mot basen samt på flere sätt böjda, så att man på 

 ett tvärsnitt genom ett dylikt vågigt epithel ser i dess öfre del långa cylinderepithel- 

 celler med kärnor men närmare basen en bild, som liknar en samling små kantiga 

 celler utan kärnor. Men just den omständigheten, att de sakna kärnor, visar att de 

 äro de snedt afskurna basaldelarna af cylindercellerna, se t. ex. Tafl. I, fig. 7 b. I 

 det vågiga epithelet intaga kärnorna en mera oregelbunden plats och ligga vanligen 

 närmare midten, eller till och med någon gång i cellernas öfre halfvor. 



