KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 7. 41 



ett slags bindväf- celler, samt att deras funktion är att utgöra ett stöd för det egent- 

 liga epithelet. Dessa båda slag af celler ha nemligen helt olika kärnor. 



I det veckiga epithelet äro ofta cylindercellerna af en mycket betydande längd i 

 förhållande till bredden. Så till exempel i CESophagus hos Terebella debilis der en så- 

 dan cell är mer än 10 gr. längre än bred. 



Cellkärnorna äro i oesophagus hos Ampharetiderna långsträckta, ogenomskinliga 

 och otydligt begränsade, Tafi. I, fig. 6, mycket påminnande om de kärnor Claparéde 

 afbildat i cylinderepithelet hos Spirographis Spallanzani och Myxicola infundibulum. 

 I alla öfriga fall är kärnan starkare ljusbrytande och mera genomskinlig än det öfriga 

 cellinnehållet, skarpt begränsad och af en ellipsoidisk form, Taji. I fig- 7 och 2fl/?. IV, 

 tig. 8, Amphicteis Gunneri; Tafl. IV, fig. 7, Terebella debilis; Ta/Z. //,/?(/. 5, Amphitrite 

 affinis; eller af en mera klotrund form, Tafl. Il, fig. 10, körtelmagen af sistnämda 

 art; Tcfl. III, fig. 6, körtelmagens lameller hos Terebellides ; Tafl. IV, fig. 2, främre 

 delen af den egentliga tarmen af densamma o. s. v., och alltid försedd med en tydlig 

 nucleolus. Med tillhjelp af mycket stark förstoring ha vi hos Terebellides Strcemi funnit 

 kärnkroppen genomskinlig med en liten nucleolus af andra ordningen, Tafl. IV, fig. 2. 



Epithelet begränsas öfverallt mot tarmens lumen af en cuticula. I den egent- 

 liga tarmen och ännu mer i körtelmagen hos Terebelliderna, i hela tarmkanalen hos 

 Amphicteniderna, i magen och ändtarmen hos Ampharetiderna är denna ytterligt tunn, 

 nästan omätbar. På oesophagus är den vanligen betydligt tjockare och i chitinmagen 

 hos Terebelliderna synnerligen mägtig, hos Terebellides omkr. en femtedels mm. På detta 

 organ är cuticulan bildad af chitin, och detta organ är också den enda del af tarm- 

 kanalen, som saknar cilier, med undantag af det blindsäcklika utskottet på oesophagus 

 hos Melinna cristata. Cilierna äro proportionsvis längst hos Amphicteniderna, kortast hos 

 Amphicteis. De äro i allmänhet fullkomligt fria och genomborra cuticulan, hvilket 

 synes på oesophagus, der denna är af en viss tjocklek. Tydligast ha vi funnit detta 

 hos Amphicteis Gunneri, Tafl. 1, fig. 6, hvarest isynnerhet undre delen af cuti- 

 culan på tunna tvärsnitt visar en tydlig tvärstrimmighet, som antyder tillvaron af 

 porer för flimmerhåren. Här ha vi också funnit samma egendomliga anordning, som 

 af Claparéde^) först iakttagits och sedan af Gaule") närmare beskrifvits hos Aricia 

 fcetida. Cilierna äro nemligen samlade i knippen, hvilkas särskilda trådar, hos exemplar, 

 härdade i chromsyra, öfverosmiumsyra eller alkohol, äro hopklibbade, så att hvarje epi- 

 thelcell synes bära en eller två korta och breda cilier, fastade vid cellen genom en 

 mängd tina rötter, Tafl. I, fig. 6. 



Liksom cuticulan på oesophagus är genomborrad af flimiiierhårens basaldelar och 

 i följd deraf på tvärsnitt strimmig, är också den chitiniserade cuticulan på Terebelli- 

 dernas chitinmage vid basen tydligt tvärstrimmig, emedan utskott från de underlig- 

 gande epithelcellerna här intränga i chitinet. Det har lyckats oss att från tunna tvär- 

 snitt genom epithelet med cuticulan isolera enskilda celler, hvarvid deras utskott dra- 



') Struct. des Aun. séd. 28, Pl. XIV, tig. 4. 



-) Das Flimmerepithel der Aricia foetida. Arch. f. Anat. u. Phys., Phvsiol. Abth., Jabrg. 1881, h. 1 — 2, 

 p. 15.3. 



K. Sv. Tet.-Akatl. Handl. Bd. 21. K:r 7. 6 



